ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1798/26 Справа № 209/3082/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юрченко Я.О. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  на постанову Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 21 травня 2026 року щодо 
ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за 
адресою:  АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:
При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 15.05.2026 року о 10.00 годині, начальник фінансово-економічної служби, головний бухгалтер військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант  ОСОБА_1  на території військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , виконував обов`язки військової служби, під час дії правового режиму «Воєнний стан», з явними ознаками алкогольного сп`яніння (хитка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, не розбірлива мова) та був доставлений в комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 9» для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Медичний огляд  ОСОБА_1  було проведено та виявлено, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком № 183/1, виданий 15.05.2026 року Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 9». Своїми діями  ОСОБА_1  вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 21 травня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи відсутні докази виконання ним обов`язків військової служби, що є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 , натомість в матеріалах справи відсутні підтвердження повноважень підполковника ОСОБА_2 на складання вищезазначеного протоколу (відсутні докази перебування підполковника ОСОБА_2 на посаді командира військової частини НОМЕР_1 ).
Стверджує, що відповідно до копії протоколу йому було доведено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, але викласти протоколі письмові пояснення можливості йому надано не було.
Також в протоколі в графі "Від підпису про підтвердження ознайомлення із змістом зазначених норм відмовився" проставлено підпис особи, яка складає протокол, що суперечить проставленому ним підписі в протоколі вище. 
Посилається на те, що в матеріалах справи відсутній рапорт (його копія) від 15.05.2026 №2172/р, на який є посилання в протоколі А5242 №29 від 16 травня 2026 року, відсутні його пояснення та пояснення свідків.
Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення до відповідного закладу охорони здоров`я для проведення огляду.
Будучи увідомленим про місце та час розгляду справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1  до суду апеляційної інстанції не з`явився. При цьому в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив здійснити апеляційний розгляд без його участі, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у його відсутність.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
Так, висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії А5242 №29 від 16.05.2026 року, де наведені обставини встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ; висновком КНП КМР «МЛ № 9» № 183/1 від 18.05.2026 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, результат огляду – алкогольне сп`яніння, з яким особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, була ознайомлена шляхом проставлення особистого підпису, заперечення в документі відсутні.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за виконання обов`язків військової служби військовослужбовцем у стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду.
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан є особливим правовим режимом, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу. 
Відповідно до статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан вводиться та продовжується указами Президента України.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні ведений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України №342/2026 від 27.04.2026, та діє по теперішній час.
Отже, станом на 15.05.2026 в Україні діяв правовий режим воєнного стану, що є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.
Відповідно до положень нормативно-правових актів, які регламентують порядок проходження військової служби, військовослужбовці виконують обов`язки військової служби цілодобово, окрім випадків, відповідно до яких військовослужбовці тимчасово звільняються від виконання обов`язків військової служби (відпустка, тощо).
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходив військову службу на посаді начальника фінансово-економічної служби – головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 та перебував на території військової частини під час виконання службових обов`язків в умовах дії воєнного стану. Будь-яких доказів, які б свідчили про його перебування у зазначений час поза службою або невиконання обов`язків військової служби, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Посилання апелянта на відсутність підтвердження повноважень підполковника ОСОБА_2 на складання протоколу про адміністративне правопорушення суд апеляційної інстанції вважає необгрутованими, оскільки із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що його складено командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 . Зазначена обставина ні під час складання протоколу, ні під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувалась.
Апеляційна скарга не містить будь-яких об`єктивних даних, які б ставили під сумнів перебування ОСОБА_2 на посаді командира військової частини НОМЕР_1 або свідчили про відсутність у нього передбачених законом повноважень в суді першої інстанції клопотання про дослідження нових доказів не заявлялись, а тому на піставі ст. 294 КУпАП відсутні підстави для дослідження нових доказів.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про неможливість надати пояснення під час складання протоколу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, на а.с. 9 міститься заява ОСОБА_1 про визнання вини, що свідчить про реалізацію ним права на надання пояснень та викладення своєї позиції щодо обставин події.
Посилання на те, що в графі протоколу щодо відмови від підпису проставлено підпис особи, яка склала протокол, не свідчить про порушення прав ОСОБА_1 , оскільки останній ознайомився зі змістом протоколу, про що є його підпис в графі після ознайомлення з правами та обов`язками.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи рапорту від 15.05.2026 № 2172/р не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки зазначений рапорт міститься в матеріалах провадження на а.с. 2 та був предметом дослідження суду першої інстанції.
Посилання на відсутність направлення до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду також не є підставою для скасування постанови суду, оскільки із висновку щодо результатів медичного огляду №183/1 від 15.05.2026 вбачається, що ОСОБА_1 був направлений для проходження огляду командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Медичний огляд проведено у спеціалізованому закладі охорони здоров`я, за результатами якого встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Будь-яких даних, які б свідчили про порушення процедури проведення медичного огляду, матеріали справи не містять. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не заявляв заперечень щодо порядку направлення на медичний огляд, не ставив під сумнів його результати та не оспорював висновок медичного закладу.
За таких обставин відсутність у матеріалах справи окремого документа про направлення на медичний огляд не спростовує встановленого факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності його вини.
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи в повній мірі дотримався вимог ст.ст.30, 33 КУпАП і призначив стягнення в межах санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП з урахуванням особи правопорушника, який є військовослужбовцем, допустив грубе порушення, що впливає на виконання обов`язків військової служби, оскільки відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати, зокрема, спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби, та з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279,280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, апеляційну скаргу залишити слід без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя   
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  на постанову Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 21 травня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 21 травня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Є. Джерелейко