КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 381/3858/25
провадження номер № 22-ц/824/3511/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - адвоката Усенка Михайла Ігоровича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року у складі судді Ковалевської Л.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 26 лютого 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №3845663, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 5 000 грн 00 коп., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та інших платежів передбачених кредитним договором. Кредитний договір підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Позивач зазначав, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_1 грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Проте відповідач не виконав умови кредитного договору.
Вказував, що 18 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №77-МЛ від 18 жовтня 2021 року, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 20 015 грн 00 коп., з яких: 5 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 15 015 грн 00 коп. - заборгованість за процентами.
З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №3845663 від 26 лютого 2021 року у загальному розмірі 20 015 грн 00 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №3845663 від 26 лютого 2021 року у розмірі 5 015 грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн 00 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить його в цій частині скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в повному обсязі та стягнути витрати на професійну правничу допомогу за подання позовної заяви, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у п.2.3.2 кредитного договору №3845663 зазначено, що розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин (и) щодо якої (их) невідомо настане вона (и) чи ні, відповідно до ст.212 ЦК України, і яка (і) полягає (ють) у: а) здійснені платежу (ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п.2.3.1.1 договору та розділу 6 правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно з п.1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2 договору. Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно з п.1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п.1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1,2 та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком.
Вказує, що договір про споживчий кредит №3845663 був укладений 26 лютого 2021 року та нарахування відсотків здійснювалось відповідно до п. 2.3, 2.3.1.1 та п. 2.3.1.2. Отже, на момент укладення договору про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року відповідні положення не суперечили Закону України «Про споживче кредитування». Частину 7 ст.12 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року. У період з 27 лютого 2021 по 28 березня 2021 року відсотки нараховувались за процентною ставкою у розмірі 0,01 відсотків відповідно до п.1.5.2 кредитного договору. З 29 березня 2021 року по 27 травня 2025 року відбулася пролонгація кредитного договору, у зв`язку з чим відсотки нараховувались за стандартною процентною ставкою у розмірі 5,00 відсотків згідно з п.п.1.6, 2.3.1.2. договору про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року. Нарахування протягом всього строку кредитування здійснювалось відповідно до умов договору. Зміни до Закону України «Про споживче кредитування» були внесені лише 22 листопада 2023 року. Отже, умови договору не суперечили законодавству на момент укладення.
Вважає, що відомості про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року, які міститься у матеріалах справи, відповідають умовам кредитування, які встановлені в кредитному договорі та в законодавстві. Тому, на думку представника позивача, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 15 015 грн 00 коп.
Разом із тим вказує, що в постанові Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №922/1350/18 зазначено, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від товариства в порядку ст.126 ГПК України не надходило, що виключає можливість суду самостійно (без вказаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було подано відповідного клопотання під час розгляду справи у першій інстанції. Отже, на думку позивача, витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу є розумними та доведеними.
Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 20 015 грн 00 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №3845663 від 26 лютого 2021 року у розмірі 5 015 грн 00 коп. та судового збору у розмірі 605 грн 60 коп., в апеляційному порядку не оскаржується, а тому його законність та обґрунтованість відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати, в тому числі, на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 лютого 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №3845663 (далі - Кредитний договір). Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно з п.1.2 кредитного договору, ТОВ «Мілоан» надало позичальнику кредит в розмірі 5 000 грн 00 коп.
Відповідно до п.1.3 кредитного договору, кредит надається загальним строком на 30 днів з 26 лютого 2021 року.
Згідно з п.1.4 кредитного договору, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 28 березня 2021 року.
Відповідно до п.1.5 кредитного договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 15 грн 00 коп. в грошовому виразі та 4,00 відсотки річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 5 015 грн 00 коп. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.
Пунктом 1.5.1 кредитного договору визначено, що комісія за надання кредиту - 0 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з п.1.5.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом - 15 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п.1.6-1.7 кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 договору.
Платіжним дорученням №40417798 від 26 лютого 2021 року підтверджується перерахування ОСОБА_1 коштів у сумі 5 000 грн 00 коп. згідно з договором 3845663.
11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги №72-МЛ, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №3845663 від 26 лютого 2021 року.
Відповідно до договору факторингу №72-МЛ від 11 червня 2021 року та витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11 червня 2021 року позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №3845663 від 26 лютого 2021 року у загальній сумі 20 015 грн 00 коп.
Як вбачається із відомостей про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року, борг відповідача ОСОБА_1 по тілу кредиту складає 5 000 грн 00 коп.; відсотки нараховувалися з 27 лютого 2021 року по 28 березня 2021 року в сумі 0 грн 50 коп. за кожен день, а з 29 березня 2021 року по 27 травня 2021 року по 250 грн 00 коп. щодня.
Також судом першої інстанції встановлено, що виписки з особового рахунку в матеріалах справи відсутні, що унеможливлює здійснити перевірку даного обрахунку по нарахуванню відсотків.
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення із ОСОБА_1 нарахованих процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що за умовами договору про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року сторони погодили строк його дії до 28 березня 2021 року, тому починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів у сумі 5 015 грн 00 коп., які вказані у графіку платежів за договором про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року.
Також вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виснував, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 2 000 грн 00 коп. (співвідношення до 25% задоволених позовних вимог), оскільки саме цей розмір є достатнім та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
У відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
У даній справі укладений між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 договір про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором F51904, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.
Своїм електронним підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Зокрема, згідно з пунктом 6.3 кредитного договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору.
Таким чином між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
В той же час без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, на виконання ухвали суду першої інстанції від 25 липня 2025 року, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надало наступну інформацію, а саме, що клієнт ОСОБА_1 сертифікований шляхом підписання анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 07 червня 2019 року. На ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку здійснено переказ коштів 26 лютого 2021 року в сумі 5 000 грн 00 коп., інформація про платника: виплата займу ОСОБА_2 .
Установивши наведені вище обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 26 лютого 2021 року було належним чином укладено договір про споживчий кредит як договір приєднання в електронній формі, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до власноручного підпису, а кредитні кошти у розмірі 5 000 грн 00 коп. фактично перераховані на зазначений позичальником картковий рахунок, що підтверджується наданим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» первинним бухгалтерським документом, у зв`язку з чим правовідносини сторін виникли на законних підставах, а обов`язок відповідача щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів є доведеним.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом ст.ст.526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст.1046 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Згідно зі ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №3845663 від 26 лютого 2021 року.
Відповідно до договору факторингу №72-МЛ від 11 червня 2021 року та витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11 червня 2021 року позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №3845663 від 26 лютого 2021 року у загальній сумі 20 015 грн 00 коп.
Як вбачається із відомостей про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року, борг відповідача ОСОБА_1 по тілу кредиту складає 5 000 грн 00 коп.; відсотки нараховувалися з 27 лютого 2021 року по 28 березня 2021 року в сумі 0 грн 50 коп. за кожен день, а з 29 березня 2021 року по 27 травня 2021 року по 250 грн 00 коп. щодня.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбаченихст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно з ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.
Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина 1 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором.
Оскільки матеріали справи не містять доказів оскарження договору факторингу №72-МЛ від 11 червня 2021 року та договору відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11 червня 2021 року в частині відступлення права вимоги за кредитним зобов`язанням ОСОБА_1 , а тому з урахуванням презумпції правомірності правочину колегія суддів вважає, що відступлення прав вимоги за цим кредитним договором не суперечить ст.514 ЦК України, а відтак суд першої інстанції правомірно вважав права позивача порушеними та наявними підстави для стягнення з відповідача заборгованості.
Отже, установивши факт укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №3845663 від 26 лютого 2021 року, факт перерахування кредитних коштів у сумі 5 000 грн 00 коп. на картковий рахунок, відкритий на ім`я відповідача, факт невиконання ним обов`язку щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів, а також факт переходу до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за цим кредитним зобов`язанням на підставі договору факторингу №72-МЛ від 11 червня 2021 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань та наявність у позивача права вимагати стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру та періоду нарахування процентів за користування кредитом з таких підстав.
За змістом ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, відповідно до п.1.3 кредитного договору, кредит надається загальним строком на 30 днів з 26 лютого 2021 року.
Згідно з п.1.4 кредитного договору, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 28 березня 2021 року
Згідно з п.1.5.2. кредитного договору, проценти за користування кредитом - 15 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Відповідно до п.1.6-1.7 кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 договору.
Як убачається із графіку платежів, що є додатком №1 до договору, сторонами погоджено дату платежу - 28 березня 2021 року, кредит - 5 000 грн 00 коп., комісію за надання кредиту - 0 грн 00 коп., проценти - 15 грн 00 коп. (а.с.39).
У пункті 2.2.1 кредитного договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах визначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4.
Нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору (п.2.2.2 кредитного договору).
Аналіз наведеного вище свідчить про те, що сторони у кредитному договорі погодили умови надання кредиту та нарахування процентів за користування кредитом.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п.54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі кредит був наданий ОСОБА_1 на визначений строк, що становить 30 днів, з можливим подальшим продовженням строку користування кредитом. В той же час, матеріали справи не містять доказів внесення змін до договору щодо строку дії чи укладення додаткової угоди кредитором та позичальником щодо продовження строку дії кредитного договору, а тому строк кредитування за кредитним договором №3845663 від 26 лютого 2021 року складає 30 днів, як визначено умовами укладеного договору та прямо передбачено у ньому.
При цьому колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року в справі № 910/18943/20 вказано, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Пролонгація строку кредитування не може вважатися такою, що відбулася автоматично лише у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитних коштів після настання кінцевого строку їх повернення. За змістом п.п.2.3.1, 2.3.2 кредитного договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на пролонгацію строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил. 
Натомість матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії, спрямовані на пролонгацію договору, у тому числі здійснював хоча б часткову добровільну сплату заборгованості чи звертався до кредитодавця із заявою про продовження строку кредитування. Саме по собі невиконання боржником обов`язку з повернення кредиту є порушенням зобов`язання і не може одночасно розцінюватися як правомірна поведінка, що тягне продовження строку кредитування, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 липня 2021 року у справі № 910/18943/20, відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. 
За таких обставин ТОВ «Мілоан» мало право нараховувати проценти за користування кредитом лише в межах погодженого сторонами строку кредитування - 30 днів. 
Оскільки умовами кредитного договору та додатком до нього передбачено нарахування процентів у розмірі 0,01 відсоток за кожен день користування кредитом, то загальна сума процентів, яка підлягає стягненню, становить 15 грн 00 коп. (5 000 грн 00 коп. ? 0,01% ? 30 днів). 
Відтак з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як нового кредитора, підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом саме у розмірі 15 грн 00 коп.
Установивши наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення процентів у розмірі 15 000 грн 00 коп., які було нараховано позивачем за межами погодженого сторонами строку кредитування, а саме, з 29 березня 2021 року по 27 травня 2021 року.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що без відповідного клопотання відповідача суд не вправі самостійно зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з такого.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч.1-2 ст.133 ЦПК України).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в ст.ст. 141-142 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.
На обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в сумі 8 000 грн 00 коп. до матеріалів справи надано:
засвідчену копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року;
засвідчену копію ордера на надання правничої (правової) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року;
засвідчену копію детального опису наданих послуг до акту №591 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року;
засвідчену копію акту №591 надання послуг (правової (правничої допомоги) від 06 липня 2025 року. 
Таким чином у цій справі документально підтверджено понесення ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрат на професійну правничу допомоги в загальному розмірі 8 000 грн 00 коп.
Відповідач із запереченнями щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу та/або клопотанням про їх зменшення як до суду першої інстанції не звертався і матеріали справи не містять жодних доказів ініціювання питання про неспівмірність таких витрат.
За таких обставин, з огляду на приписи ст.137 ЦПК України, відповідно до яких зменшення витрат на правничу допомогу можливе лише за клопотанням іншої сторони суд позбавлений правових підстав для їх зменшення з власної ініціативи.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та те, що стягненню із відповідача підлягає 5 015 грн 00 коп., що складає 25% від заявлених до стягнення 20 015 грн 00 коп., що становить 100% позовних вимог.
Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у загальному розмірі 8 000 грн 00 коп., то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається шляхом пропорційного розподілу, та, відповідно, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн 00 коп., як співвідношення до 25% задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення в оскаржуваній частині відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - адвоката Усенка Михайла Ігоровича залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих процентів за користування кредитом та витрат на правничу допомогу - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: