Суддя Бугера О. В. 

Справа № 644/8722/25 
Провадження № 2/644/1676/26 
03.06.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Бугери О.В.,
За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання №1 Індустріального районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:
19 вересня 2025 року до Індустріального районного суду м. Харкова надійшла вищезазначена позовна заява. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 21 лютого 2024 року був укладений Кредитний договір № 21.02.2024-100000057, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн. на строк 28 днів зі строком повернення кредитних коштів 19 березня 2024 року. ТОВ «Споживчий центр» взяті на себе зобов`язання виконало в повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредитні кошти у погодженому умовами кредитного договору розмірі, водночас ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання позичальника не виконала, у встановлений умовами кредитного договору строк жодних дій на погашення кредиту не вчинила. Таким чином, за відповідачкою перед ТОВ «Споживчий центр» утворилась заборгованість у розмірі 14300,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн., по процентам в розмірі 2800,00 грн., комісії 1500,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2662,40 грн.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 25.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання по справі.
Представник позивача Рассказов Д.І. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
07.10.2025 року відповідачкою ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву. Зазначила, що позовні вимоги не визнає повністю. Вказувала, що кредитний договір № 21.02.2024-100000057 від 21.02.2024 є недійсним та таким, що не створює жодних юридичних наслідків для ОСОБА_1 , Позивач не довів фактичне виконання своїх обов`язків за кредитним договором - перерахування грошових коштів у сумі 10 000 грн (десять тисяч гривень) на користь Відповідача, що унеможливлює нарахування процентів та комісій та відповідно виникнення заборгованості за вказаним кредитним договором. 
Позивач зазначає у позовній заяві, що Відповідач ознайомився з договором і заявкою до нього, але при цьому він не вказує ні спосіб ні час ні місце ознайомлення, не надає жодних належних та допустимих доказів факту, що саме Відповідач здійснював дії, спрямовані на виникнення між ними договірних відносин (укладення договору), у розумінні ч.ч. 3, 6 ст. 11, ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію". 
У документі "ВІДПОВІДЬ ПОЗИЧАЛЬНИКА ПРО ПРИЙНЯТТЯ ПРОПОЗИЦІЇ (АКЦЕПТ) КРЕДИТНОГО ДОГОВОРУ №21.02.2024-100000057 (КРЕДИТНОЇ ЛІНІЇ)", зазначено, що інформаційне повідомлення Позичальника здійснено за e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є помилковою, в той час коли дійсна електронна пошта Відповідача є gasyuk.k@ukr.net. Тобто Відповідач не отримував жодних повідомлень чи документів чи посилань на свою особисту електронну пошту, а отже він не міг здійснити дії, спрямовані на виникнення між ними договірних відносин (укладення договору), у розумінні ч.ч. 3, 6 ст. 11, ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію". 
Аналогічна ситуація з номером телефону, який зазначений Позивачем як фінансовий і на який начебто було відправлено одноразовий ідентифікатор (код з смс повідомлення) для підписання електронного договору та додатків до нього, адже цей номер телефону не належав Відповідачу на момент укладання договору, який є предметом позову. На підтвердження факту відсутності володіння і використання номеру телефону НОМЕР_1 надаю копію листування з уповноваженою особою компанії Лайфселл у додатках до цього відзиву. 
Таким чином, зазначені у позовній заяві та додатках до нього засоби зв`язку унеможливлюють отримання, ознайомлення і підписання будь-яких документів, а отже нею не здійснював жодних дій, передбачених чинним законодавством України, на виникнення договірних відносин (укладання договору) між нею та Позивачем, а отже вважає договір недійсним і таким, що не має жодних юридичних наслідків для Відповідача.
Також повідомляла, що 22.02.2024 року вона зверталась до поліції за фактом шахрайських дій третіх осіб щодо відкриття кредиту на її ім`я у ТОВ "Лінеура Україна", що свідчить про факт незаконного заволодіння та використання персональних даних Відповідача третіми особами. 
Крім цього, місце роботи та контактні особи, вказані у договорі не існують та не мають жодного відношення до Відповідача, що знову підтверджує недійсність укладеного договору і виниклої заборгованості, які є предметом позову.
Стосовно ідентифікації у системі BankID - вказувала, що заперечує наявність відкритого рахунку, діючого електронного кабінету, електронного підпису, електронного додатку у системі банку АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "РАЙФФАЙЗЕН БАНК". Наданий Позивачем доказ у вигляді файлу формату ".pdf" не являється належним, допустимим та достовірним доказом.
Крім того, надані Позивачем інформація та документи у позовній заяві та додатках до нього не містять підтвердження, що грошові кошти були надіслані на ім`я Відповідача або що розрахунковий рахунок належить Відповідачу або інших даних, які дозволяють ідентифікувати отримувача грошових коштів, а надана квитанція про проведення платежу за допомогою системи LiqPay відсутня у державному сервісі перевірки квитанцій (https://check.gov.ua) та у сервісі перевірки документів ПриватБанку (https://privatbank.ua/check), що свідчить про недоведеність обставин на які Позивач посилається у позові, зокрема, про погодження сторонами номеру особистого електронного платіжного засобу Відповідача на який потрібно перерахувати кошти, а також фактичного надання Відповідачу у борг суми кредиту (перерахування на картку), тобто виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.
23.12.2025 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів, просив витребувати від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (ЄДРПОУ: 14305909, адреса: 01011, Україна, місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, будинок, 4а, електронна пошта: office@raiffeisen.ua) наступну інформацію: 1) чи емітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ); 2) інформацію про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_3 за 21.02.2024 р.
Ухвалою суду від 16.02.2026 року Клопотання представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про витребування доказів, задоволено. Зобов`язано АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (ЄДРПОУ: 14305909, адреса: 01011, Україна, місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, будинок, 4а, електронна пошта: office@raiffeisen.ua) надати суду наступну інформацію: 1) чи емітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ); 2) інформацію про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_3 за 21.02.2024 р.
26.03.2026 року від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» надійшла відповідь щодо надання інформації, в якій зазначено, що банківська карта № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 та надано виписку про рух коштів по рахунку НОМЕР_5 (банківська картка № НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 за період 21.02.2024 року, з якої вбачається зарахування переказу в розмірі 10000,00 грн. 21.02.2024 року.
В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача просив проводити розгляд справи за їх відсутності, відповідач про час та дату розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне.
21 лютого 2024 року, року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 21.02.2024-100000057, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн. на строк 28 днів зі строком повернення кредитних 03 вересня 2023 року. 
Умови кредитування, які, серед іншого, відображені в заявці та пропозиції про укладенні кредитного договору, та інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, 21.02.2024 підписано між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою ОСОБА_1 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором Е744.
Згідно з відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №21.02.2024-100000057 від 21.02.2024 реквізити належного ОСОБА_1 електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами є таким: НОМЕР_3.
Таким чином, відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заявки про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження Е744, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., що також підтверджується випискою про рух коштів по рахунку НОМЕР_5 (банківська картка № НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 за період 21.02.2024 року, з якої вбачається зарахування переказу в розмірі 10000,00 грн. 21.02.2024 року.
З наданої позивачем довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №21.02.2024-100000057 від 21.02.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 14300,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - основний борг, 2800,00 грн. - проценти, 1500,00 грн. - комісія.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Правилами ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Правилами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частинами 1 та 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
У договорі №21.02.2024-100000057 від 21.02.2024, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші.
Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання ТОВ «Споживчий центр» перед відповідачем виконав, перерахував відповідачу обумовлені кредитним договором кошти.
Отже, позивачем доведений факт наявності заборгованості за кредитним договором №21.02.2024-100000057 від 21.02.2024 в сумі 14300,00 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 гривень; заборгованості по відсоткам в розмірі 2800,00гривень.
На час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України.
Щодо посилань відповідачки, що 22.02.2024 року вона зверталась до поліції за фактом шахрайських дій третіх осіб щодо відкриття кредиту на її ім`я у ТОВ "Лінеура Україна", що свідчить про факт незаконного заволодіння та використання персональних даних Відповідача третіми особами, суд зазначає.
Відповідно до довідки від 09.03.2024 року про результати розгляду за електронним зверненням гр. ОСОБА_1 , виданої о/уСКП ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області Д. Латишевим, ЄО № 2403 від 22.02.2024 року, перевіркою фактів які б підтверджували або спростовували свідчення гр. ОСОБА_1 встановлено не було. Проведенною перевіркою майнової шкоди завдано не було. Вказано про відсутність даних, які вказують на наявність правопорушень. Отже, відомості про дану подію до ЄРДР не були внесені, досудове розслядування не проводилось, обставини шахрайського використання персональних даних відповідачки з метою отримання кредитних коштів не встановлені. 
Тобто, оскільки на час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, відсутність підстав щодо шахрайських дій щодо використання даних відповідачки, відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, а тому суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» щодо стягнення з відповідача заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Щодо стягнення комісії, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Оцінюючи зміст положення пункту п. 9 кредитного договору, яким передбачено, що Комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 15% від суми Кредиту та дорівнює 1500 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, у той же час у договорі немає жодних посилань за які послуги стягується комісія.
Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту п. 9 кредитного договору №21.02.2024-100000057  від 21.02.2024 року, яким передбачено сплату комісії суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21
З огляду на викладене вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № 21.02.2024-100000057 від 21.02.2024 року в загальному розмірі 12800,00 грн.
Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, позивачем заявлено вимоги на суму 14300,00 гривень та сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., судом задовольняються позовні вимоги позивача на суму 12800,00 гривень, тобто стягненню підлягає судовий збір в сумі 2168,30 грн (12800,00х2422,40/14300,00).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 512, 514, 516, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 617, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1077, 1084 ЦК України, ст.ст.12, 81, 89, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ: 37356833, місцезнаходження: вулиця Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032) заборгованість за договором № 21.02.2024-100000057 від 21.02.2024 року, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн., по процентам в розмірі 2800,00 грн., а всього в розмірі 12800 (дванадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.
В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про стягнення комісії та штрафу, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ: 37356833, місцезнаходження: вулиця Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032) сплачений судовий збір в розмірі 2168 (дві тисячі сто шістдесят вісім) гривень 30 копійок.
Повний текст рішення виготовлений 03.06.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: суддя         О.В.Бугера