ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 731/38/26 Суддя (судді) першої інстанції: Савенко А.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Варвинський відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И В :
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 20 січня 2026 року поліцейським Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області винесено стосовно нього постанову серії ЕНА № 6538867 про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, а саме за порушення п.п. «а» п. 19.1 ПДР України. У постанові вказано, що 20 січня 2026 року о 16 год. 35 хв., він керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби.
Позивач вважає постанову протиправною та винесеною з порушенням чинного законодавства, оскільки жодних порушень ПДР він не вчиняв. Постанова винесена без з`ясування обставин справи, без доказів вчинення порушення. Крім того, йому не роз`яснювали його права, справа фактично не розглядалась, постанова винесена формально, а тому вона підлягає скасуванню.
Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Варвинський відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено. Визнано дії протиправними та скасовано постанову інспектора СРПП (м. Бобровиця) ВП № 2 Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області Пішого Артема Олексійовича серії ЕНА № 6538867 від 20 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за невиконання вимог п.п. «а» п. 19.1 ПДР України та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, і надіслано справу на новий розгляд до компетентного органу. Стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору та 2 000 (дві тисячі) гривень витрат на правничу допомогу адвоката.
Позиція суду мотивована тим, що частина 2 статті 122 КУпАП не містить положень про відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами під час руху. Тобто, якщо водій керує транспортним засобом поза межами населеного пункту та не змінює напрямок руху, тобто рухається у своїй смузі на не застосовує маневрування, то кваліфікація його дій за частиною 2 статті 122 КУпАП є неправильною. Натомість водій у такому випадку може нести адміністративну відповідальність за ст. 125 КУпАП, де передбачена відповідальність у формі попередження.
З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, вважав, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення слід надіслати на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), який розглянув справу.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 31 березня 2026 року Головне управління Національної поліції в Чернігівській області подало апеляційну скаргу. 
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Представник третьої особи надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕНА № 6538867 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.
Відповідно до оскаржуваної постанови, 20 січня 2026 року о 16 год. 35 хв. на автодорозі Новий Биків-Прилуки, +100 м від Новий Биків, ОСОБА_1 керував належним йому транспортним засобом RENAULT TRAFIC, НОМЕР_1 , без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п.п. «а» п. 19.1 ПДР України. 
У графі 7 постанови «До постанови додаються» вказано: «відеозапис з нагрудної бодікамери М505В S/N202308220040».
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.
Відповідно до висновків Верховного Суду у справі № 2-814/10 від 20 вересня 2024 року, перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції відповідає принципу інстанційності судової системи та забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є наданням новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
Згідно з частинами 1-4 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до вимог статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 3, пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.
Згідно з статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як свідчать обставини справи, 20 січня 2026 року о 16:35 год. позивач керував належним йому транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, що не є спірним.
Відповідно до підпункту «а» пункту 19.1 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.
Відповідно до пункту 1.10 ПДР України темна пора доби - це частина доби від заходу до сходу сонця. 
Як встановив суд першої інстанції, 20 січня 2026 року захід сонця був о 16:21 год., відтак о 16:35 год. вимога про увімкнення ближнього світла фар була обов`язковою до виконання.
В частині доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права судова колегія враховує наступне.
Аналізуючи приписи частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд першої інстанції виснував, що така норма не містить положень про відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами під час руху.
Такі висновки судова колегія не погоджує, оскільки частина 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за будь-яке порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами. Вимога щодо початку руху чи зміни його напрямку стосується лише попереджувальних сигналів.
Відповідно до підпункту «г» пункту 9.1. ПДР України попереджувальними сигналами є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.
Суд першої інстанції визнав доведеним факт порушення позивачем підпункту «а» пункту 19.1 ПДР України, проте дійшов помилкових висновків про невірну кваліфікацію означеного діяння, та відповідно необхідності направлення справи на новий розгляд до компетентного органу.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 243, 250, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області задовольнити.
Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан