ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/974/26

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-РХ» 
про стягнення 214 063,02 грн
Без виклику учасників справи;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-РХ» про стягнення 214 063, 02 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки товару № 0032309 від 28.08.2025, в частині своєчасної поставки передоплаченого товару. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 195 000, 00 грн основного боргу, 9 750, 00 грн неустойки, 2 997, 13 грн 3% річних, 6 315, 89 грн інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.04.2026 було відкрито провадження у справі № 911/974/26. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.
Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5, 11 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету – рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За змістом п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 242 ГПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.04.2026 була доставлена 22.04.2026 о 17:11 до електронного кабінету представника відповідача – адвоката Мішустіна Микити Костянтиновича, що підтверджується квитанцією № 6808586 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
Отже, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК та те, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету представника відповідача пізніше 17 години, днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі є 23.04.2026.
У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 24.03.2026 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
З урахуванням зазначеного вище, Господарський суд Київської області зазначає, що судом було вжито усіх належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи судом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач – разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.
Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області
ВСТАНОВИВ:
28.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-РХ» (далі – постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН» (далі – покупець, позивач) укладено договір поставки товару № 0032309 (далі – договір), за змістом п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його вартість.
За змістом п. 1.2 договору, найменування, одиниця вимірювання, кількість, ціна товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається у додатках та/або видаткових накладних та/або рахунках, що є невід`ємною частиною даного договору.
Відповідно до п. 2.1 договору, вартість товару визначається у рахунках-фактурах, та/або видаткових накладних, та/або додатках, що є невід`ємною частиною даного договору.
У пункті 2.2 договору сторони узгодили, що оплата за даним договором, здійснюється на наступних умовах: товар та послуги оплачуються на підставі виставленого рахунку на умовах передоплати згідно умов прописаних у додатках до даного договору.
Сторони, за погодженням, можуть визначити інші умови оплати у додатку та/або рахунку за товар. Розрахунки за договором здійснюються у національній валюті України – гривні, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (пп. 2.3, 2.4 договору).
За умовами п. 3.1 договору, постачання товару здійснюється згідно із замовленням покупця, наданим постачальнику засобами електронного чи факсимільного зв`язку або іншим зручним способом, погодженим сторонами.
Згідно з п. 3.2 договору, термін поставки товару визначається у замовленні покупця та/або додатках. Дострокова та/або часткова поставка допускається лише за згодою покупця.
Положеннями п. 3.3 договору визначено, що постачання товару здійснюється на умовах вказаних у відповідному додатку, видатковій накладній, рахунку.
Датою поставки товару є дата фактичної передачі товару покупцю та підписання видаткової накладної та/або акта прийому-передачі товару. Право власності на товар, а також ризики його пошкодження або втрати переходять від постачальника до покупця з моменту отримання товару покупцем та підписання видаткової накладної або акта прийому-передачі (пп. 3.5, 3.6 договору).
Згідно з п. 4.2 договору, товар приймається повноважними представниками покупця на підставі накладних з повним переліком товару, що постачається. Весь перелік товару перевіряється покупцем і після цього підписується накладна. Факт виявлення при прийомі дефектного товару (що не відповідає вимогам кількості, якості й комплектності за даним договором) підтверджується актом про дефектність. Претензія заявлена по відношенню до будь-якої частини поставленого товару може бути підставою відмови покупця від приймання та/або повної оплати товару.
За змістом п. 5.1 договору, постачальник зобов`язаний забезпечити своєчасне та належне постачання товару покупцю в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.
За змістом п. 5.2 договору, покупець зобов`язується своєчасно сплатити постачальнику вартість поставленого товару в порядку та на умовах, визначених в додатках.
Згідно з п. 7.2 договору, за прострочення передачі товару, передачу меншої кількості товару, ніж передбачено цим договором, і /або недотримання термінів заміни неякісного товару постачальник виплачує покупцеві за вимогою останнього неустойку в розмірі 0,05% від вартості непоставленого/недопоставленого товару за кожен день прострочення, але не більше 5% загальної вартості товару.
Відповідно до п. 10.1 договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про свій намір розірвати договір за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дати його закінчення, договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік.
У пункті 11.1 договору сторони на умовах, визначених цим договором, домовились про можливість використання електронного документообігу (обміну Е-документами). Обмін Е-документами між Сторонами здійснюється з застосуванням положень Закону України від 22.05.2003 р. №851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України від 05.10.2017 р. №2155-VІІІ «Про електронні довірчі послуги».
Сторони дійшли згоди, що даний договір та будь-які інші документи, складені сторонами на виконання даного договору (додаткові угоди, комерційні пропозиції, додатки та інше) можуть складатися та підписуватися сторонами виключно за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно». Сторони дійшли згоди, що рахунки-фактури, видаткові накладні та акти звірки взаємних розрахунків складаються та підписуються Сторонами виключно за допомогою сервісу електронного документообігу «M.E.Doc» та/або «Вчасно» (п. 11.3 договору).
За змістом п. 11.6 договору, завантаження до сервісу електронного документообігу «Вчасно» даного договору та будь-яких інших документів, складених сторонами на виконання даного договору, окрім рахунків-фактур, видаткових накладних, здійснюється виключно покупцем. Одна сторона зобов`язана належним чином скласти E-документ, підписати його з використанням КЕП та направити іншій стороні для підписання. Перевірка факту підписання однією стороною конкретного E-документа здійснюється іншою стороною з використанням відкритого ключа і посиленого сертифіката відкритого ключа.
Пунктом 11.7 договору передбачено, що E-документи вважаються підписаними і набирають чинності у випадках, коли вони були підписані КЕП однієї сторони та надіслані іншій стороні. Якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати відправлення однією стороною Е-документа, інша сторона не підписала такий E-документ та не надіслала мотивованої відмови від підписання E-документа, такий Е-документ вважається прийнятим та підписаним сторонами. Мотивована відмова від підписання E-документів може надсилатися через механізм відхилення E-документа з обов`язковим надання коментарів про обґрунтовані причини відхилення.
У пункті 11.10 договору сторони домовилися, що E-документи, які відправлені, завірені КЕП, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути представлені до суду в якості належних доказів та визнаються рівнозначними документам, що складаються на паперовому носії. Підтвердження передачі документів (відправлення, отримання тощо) вважається легітимним підтвердженням фактичного прийому-передачі таких документів уповноваженими особами сторін і не вимагає додаткового доказування.
Разом з укладенням договору сторони підписали додаток № 1 до договору, яким узгодили найменування, одиницю вимірювання, кількість, його ціну товару, що підлягає поставці за цим договором, а саме – тельфер з заниженою будівельною висотою тип Т45 канатний в кількості 1 шт., ціна з ПДВ складає 195 000, 00 грн. Загальна сума складає: 195 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 20% 32 500, 00 грн.
Додатком № 1 до договору сторони узгодили наступні технічні характеристики товару: тельфер канатний зі зменшеною будівельною висотою з переміщенням виробництва Болгарія «Балканкар» відновлений 2022 р.в.: Тип: Т45; вантажопідйомність Q = 5000 кг; висота підйому Н = 6 м; швидкість підйому V = 4 м/хв.; швидкість переміщення V = 20 м/хв.; температура експлуатації -20 - +40 градусів Цельсія; напруга живлення 380 В, 50 Гц.; ступінь захисту електрообладнання IP 54; поліспаст 1/2; габаритний показник C, 910 мм. Тельфер комплектуєтеся: термозахист електричного двигуна, кінцевими вимикачами, 4-х кнопочним пультом, з кнопкою стоп і ключем.
У додатку № 1 до договору сторони також узгодили наступні умови поставки товару: термін відвантаження – 7 робочих днів з моменту здійснення покупцем оплати; умови оплати: 100 % – оплата після підписання договору в термін 12 робочих днів; умови поставки: самовивіз зі складу постачальника за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15; гарантійні умови: 24 місяці.
Вказаний вище договір та додаток № 1 до нього підписані сторонами електронними підписами та скріплені електронними печатками товариств з використанням сервісу електронного документообігу «Вчасно», що підтверджується протоколом перевірки КЕП/ЕЦП.
28.08.2025 ТОВ «Атлант-РХ», на виконання п. 2.2 договору, виставило ТОВ «Компанія ЛАН» рахунок № 94 від 28.08.2025 на оплату товару – тельферу з заниженою будівельною висотою тип Т45 канатний в кількості 1 шт., на суму 195 000, 00 грн.
17.09.2025 ТОВ «Компанія ЛАН», на виконання п. 2.2 договору та додатку № 1 до договору, оплатило виставлений позивачем рахунок № 94 від 28.08.2025, перерахувавши на користь позивача грошові кошти в сумі 195 000, 00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 2813 від 17.09.2025 на суму 195 000, 00 грн із призначенням платежу: «за товар зг. рах. №94 від 28.08.25р. в т.ч. ПДВ 20 % – 32 500, 00 грн».
Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджує про те, що він у повному обсязі виконав обов`язок щодо попередньої оплати товару, перерахувавши на рахунок відповідача 195 000, 00 грн відповідно до платіжної інструкції № 2813 від 17.09.2025 і з цього моменту, за доводами позивача, у відповідача виникло зобов`язання поставити товар протягом семи робочих днів, тобто не пізніше 26.09.2025 включно.
Проте, за ствердженням позивача, відповідач зобов`язання за договором в частині поставки товару не виконав ані в узгоджений договорі строк, ані в розумний строк після його спливу, ані станом на день подання цього позову. 
Як зазначив позивач, жодних повідомлень про причини затримки, зміну термінів або неможливість виконання відповідач позивачу не надсилав. За доводами позивача, товар на склад постачальника для самовивозу не був підготовлений, про що свідчить повна відсутність будь-яких супровідних документів – видаткових накладних, актів приймання-передачі або інших документів, які посвідчували б факт готовності товару до передачі.
Позивач посилається на те, що прострочення виконання зобов`язання з поставки товару розпочалося 27.09.2025 і станом на день звернення до суду із даним позовом триває та становить 189 днів.
За ствердженням позивача, оскільки відповідач протягом тривалого часу не виконує обов`язок з передання товару, а позивач втратив інтерес до його отримання, позивач вважає наявними підстави вимагати повернення суми попередньої оплати в розмірі 195 000, 00 грн відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України. Крім основної суми попередньої оплати, позивач також вважає наявним право на стягнення договірної неустойки, передбаченої п. 7.2 договору за прострочення передачі товару, а також за прострочення грошового зобов`язання 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625, ч. 3 ст. 693 ЦК України.
З урахуванням зазначеного вище, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 195 000, 00 грн попередньої оплати, 9 750, 00 грн неустойки за прострочення передачі товару за період з 29.09.2025 по 03.04.2026 на підставі п. 7.2 договору, а також 2 997, 13 грн 3 % річних за період прострочення з 29.09.2025 по 03.04.2026 та 6 315, 89 грн інфляційних втрат за період з 01.10.2025 по 28.02.2026.
З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки товару № 0032309 від 28.08.2025 та додаток № 1 до нього як належні підстави, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до приписів статті 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
В силу положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, – у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
За змістом п. 1.2 договору, найменування, одиниця вимірювання, кількість, ціна товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається у додатках та/або видаткових накладних та/або рахунках, що є невід`ємною частиною даного договору.
Відповідно до п. 2.1 договору, вартість товару визначається у рахунках-фактурах, та/або видаткових накладних, та/або додатках, що є невід`ємною частиною даного договору.
У пункті 2.2 договору сторони узгодили, що оплата за даним договором, здійснюється на наступних умовах: товар та послуги оплачуються на підставі виставленого рахунку на умовах передоплати згідно умов прописаних у додатках до даного договору.
Сторони, за погодженням, можуть визначити інші умови оплати у додатку та/або рахунку за товар. Розрахунки за договором здійснюються у національній валюті України – гривні, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (пп. 2.3, 2.4 договору).
За змістом п. 5.2 договору, покупець зобов`язується своєчасно сплатити постачальнику вартість поставленого товару в порядку та на умовах, визначених в додатках.
Разом з укладенням договору сторони підписали додаток № 1 до договору, яким узгодили найменування товару, одиницю вимірювання, кількість, його ціну, що підлягає поставці за цим договором, а саме – тельфер з заниженою будівельною висотою тип Т45 канатний в кількості 1 шт., ціна з ПДВ складає 195 000, 00 грн. Загальна сума складає: 195 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 20% 32 500, 00 грн.
У додатку № 1 до договору сторони також узгодили наступні умови поставки товару: термін відвантаження – 7 робочих днів з моменту здійснення покупцем оплати; умови оплати: 100 % – оплата після підписання договору в термін 12 робочих днів. 
Суд встановив вище, що 28.08.2025 відповідач виставив позивачу рахунок № 94 від 28.08.2025 на оплату товару – тельферу з заниженою будівельною висотою тип Т45 канатний в кількості 1 шт., на суму 195 000, 00 грн.
17.09.2025 позивач, на умовах договору та додатку № 1 до договору, оплатив виставлений відповідачем рахунок № 94 від 28.08.2025, що підтверджується копією платіжної інструкції № 2813 від 17.09.2025 на суму 195 000, 00 грн із призначенням платежу: «за товар зг. рах. №94 від 28.08.25р. в т.ч. ПДВ 20 % – 32 500, 00 грн».
Факт здійснення позивачем передоплати в розмірі 100% вартості товару, обумовленого у додатку № 1 до договору, відповідачем не заперечено та не спростовано.
Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий пупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Відповідно до ч. 1 ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.
Частиною 2 ст. 665 ЦК України унормовано, якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до ст. 620 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, – вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Частиною 2 ст. 693 ЦК України, передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Зі змісту статей 525, 526, 663, 693 ЦК України вбачається, що покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати у разі невиконання продавцем зобов`язання передати товар у строк, встановлений або договором поставки, або визначений відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт прострочення продавця щодо передачі товару, факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором, а звідси - і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі № 924/277/19.
Отже, права покупця, який попередньо оплатив товар, захищені можливістю вимагати у продавця передати йому цей товар у власність.
Водночас, зі змісту зазначених вище норми права вбачається, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.
В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання – є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами 1, 3 ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Як було зазначено судом вище та узгоджено сторонами у пп. 3.1-3.3 договору, постачання товару здійснюється згідно із замовленням покупця, наданим постачальнику засобами електронного чи факсимільного зв`язку або іншим зручним способом, погодженим сторонами. Термін поставки товару визначається у замовленні покупця та/або додатках. Дострокова та/або часткова поставка допускається лише за згодою покупця. Постачання товару здійснюється на умовах вказаних у відповідному додатку, видатковій накладній, рахунку.
Датою поставки товару є дата фактичної передачі товару покупцю та підписання видаткової накладної та/або акта прийому-передачі товару. Право власності на товар, а також ризики його пошкодження або втрати переходять від постачальника до покупця з моменту отримання товару покупцем та підписання видаткової накладної або акта прийому-передачі (пп. 3.5, 3.6 договору).
Згідно з п. 4.2 договору, товар приймається повноважними представниками покупця на підставі накладних з повним переліком товару, що постачається. Весь перелік товару перевіряється покупцем і після цього підписується накладна. Факт виявлення при прийомі дефектного товару (що не відповідає вимогам кількості, якості й комплектності за даним договором) підтверджується актом про дефектність. Претензія заявлена по відношенню до будь-якої частини поставленого товару може бути підставою відмови покупця від приймання та/або повної оплати товару.
За змістом п. 5.1 договору, постачальник зобов`язаний забезпечити своєчасне та належне постачання товару покупцю в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.
У додатку № 1 до договору сторони узгодили наступні умови поставки товару:
Термін відвантаження – 7 робочих днів з моменту здійснення покупцем оплати.
Умови поставки: самовивіз зі складу постачальника за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15.
Вказаний вище додаток № 1 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх відтисками печаток з використанням сервісу електронного документообігу «Вчасно» без зауважень та заперечень.
Доказів внесення змін до умов договору або додатку № 1 до нього до суду не надано та в матеріалах справи відсутні.
Отже, враховуючи наведені вище приписи чинного законодавства, умови договору та додатку № 1 до нього, а також дату здійснення покупцем передоплати в розмірі 100% – 17.09.2025, суд дійшов висновку, що строк поставки обумовленого товару є таким, що настав 26.09.2025.
У той же час, зі змісту умов договору та додатку № 1 до нього вбачається, що сторони узгодили постачання товару на умовах самовивозу зі складу постачальника за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15.
З урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин та виходячи з умовам договору та додатку № 1 до нього, суд дійшов висновку, що постачальник вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця у строк, що складає не більше 7 робочих днів з моменту здійснення покупцем оплати на своєму складі за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15, без вчинення будь-яких додаткових дій.
Зі змісту правовідносин, які виникли між сторонами, не вбачається та судом не встановлено, що на постачальника покладений додатковий обов`язок щодо доставки товару покупцю, завантаження товару в місці відправлення та всі ризики й витрати такого вантаження. Протилежного матеріали справи не містять та позивачем не доведено.
Дослідивши умови укладеного договору та додатку № 1 до нього, суд встановив, що сторони між собою погодили конкретний порядок поставки товару – тельферу з заниженою будівельною висотою тип Т45 канатний в кількості 1 шт. на суму 195 000, 00 грн, шляхом передачі покупцю товару у строк до 26.09.2025 включно на складі ТОВ «Атлант-РХ» за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15.
З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що за вказаним договором та додатком № 1 до нього обов`язком покупця є надання транспорту для отримання погодженого умовами такого договору товару на складі продавця до 26.09.2025 включно, тобто для забезпечення можливості виконання постачальником свого обов`язку з передання (відвантаження) відповідного товару.
При цьому, суд зазначає, що від виконання покупцем визначених умовами договору та додатком № 1 до нього дій (отримання товару на умовах самовивозу) залежить виникнення у постачальника зустрічного обов`язку щодо передачі товару.
Також, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази зміни або викладення умов додатку № 1 до договору щодо поставки в іншій редакції, як і будь-які докази щодо обумовлення сторонами такого договору додаткових обов`язків постачальника, крім безпосередньо зазначених у вказаному додатку № 1 до нього.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що згідно з умовами додатку № 1 до договору відповідач як постачальник не мав обов`язку передати товар позивачу як покупцю іншим способом, крім погодженого умовами вказаного додатку, а позивач мав повідомити відповідача про дату прибуття свого уповноваженого представника на склад відповідача та отримати готовий до відвантаження товар власним транспортом чи іншими засобами у строк до 26.09.2025 включно за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15.
Як було зазначено судом вище, ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Суд виходить з того, що зі сталих правових позицій щодо визначення характеру спірних правовідносин, які виникли на підставі договору поставки, конструкція вказаної норми права визначає умовами для визнання товару наданим у розпорядження покупця такі як: 1) товар готовий до передання покупцеві у належному місці у строк встановлений договором; 2) покупець поінформований про те, що товар готовий до передання покупцеві у належному місці у строк встановлений договором. Тобто відсутність хоча б однієї із вказаних вимог виключає можливість визнання товару наданим у розпорядження покупця.
Зі змісту додатку № 1 до договору покупець може достатнім образом встановити дату і місце, коли і де товар буде наданий у його розпорядження.
Водночас, відповідно до ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Суд зазначає, що положення ст. 613 ЦК України безпосередньо узгоджуються з положенням додатку № 1 до договору, які ставлять в залежність виконання зобов`язання постачальника з передачі товару від факту явки покупця на склад постачальника для отримання товару у погоджений сторонами строк, враховуючи, що сторони за вказаним договором не покладали на постачальника обов`язок доставки товару покупцю або вчинення постачальником інших дій.
Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджує, що відповідач, всупереч умовам укладеного договору та додатку № 1 до нього, зобов`язання за договором в частині поставки товару не виконав ані в узгоджений договорі строк, ані в розумний строк після його спливу, ані станом на день подання цього позову. 
Як зазначив позивач, жодних повідомлень про причини затримки, зміну термінів або неможливість виконання відповідач позивачу не надсилав. За доводами позивача, товар на склад постачальника для самовивозу не був підготовлений, про що свідчить повна відсутність будь-яких супровідних документів – видаткових накладних, актів приймання-передачі або інших документів, які посвідчували б факт готовності товару до передачі.
За ствердженням позивача, оскільки відповідач протягом тривалого часу не виконує обов`язок з передання товару, а позивач втратив інтерес до його отримання, позивач вважає наявними підстави вимагати повернення суми попередньої оплати в розмірі 195 000, 00 грн відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України. Крім основної суми попередньої оплати, позивач також вважає наявним право на стягнення договірної неустойки, передбаченої пунктом 7.2 договору за прострочення передачі товару, а також за прострочення грошового зобов`язання 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625, ч. 3 ст. 693 ЦК України.
Однак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих в розумінні ст. 76, 77 ГПК України доказів в підтвердження повідомлення відповідача та подальше прибуття позивача на склад відповідача з метою отримання товару у будь-яку з дат (робочих днів), що передували кінцевому строку поставки (26.09.2025) чи після закінчення такого строку, як не надано і доказів відмови відповідачем у відвантаженні товару чи його неготовності до відвантаження.
Суд наголошує на тому, що за змістом ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
У той же час, позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження обставини того, що товар на склад постачальника для самовивозу не був підготовлений. У матеріалах справи відсутні докази в підтвердження неготовності до відвантаження товару позивачу в обумовлений додатком № 1 до договору строк поставки до 26.09.2025 або після такого строку.
В матеріалах справи взагалі відсутні докази того, що позивачем були вчинені будь-які дії, спрямовані на отримання товару самовивозом зі складу постачальника у строк до 26.09.2025 включно або після такого строку за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15, як то прибуття для завантаження або направлення на склад постачальника від імені покупця третьої особи, уповноваженої на отримання товарно-матеріальних цінностей від відповідача.
Суд наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано суду докази вчинення ТОВ «Компанія ЛАН» як покупцем дій, спрямованих на отримання товару за договором та додатком № 1 до нього (повідомлення про наміри його отримати товар, шляхові листи, заявки на завантаження тощо).
Також відсутні докази, які підтверджують факт направлення транспортних засобів покупця (повідомлення про наміри отримати товар, листи/заявки на відвантаження, доручення на одержання товару, шляхові листи тощо) на адресу відвантаження, визначену додатком № 1 до договору, для отримання товару.
Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що покупцем здійснювались дії щодо повідомлення постачальника про наміри отримати товар за адресою, вказаною у додатку № 1 до договору, та у визначені таким додатком строки чи після закінчення таких строків (зокрема листи, повідомлення, пропозиції здійснити видачу товару на складі продавця в обумовлений строк тощо).
Доказів фіксації відмови відповідача від відвантаження товару та/або неготовність товару для відвантаження після прибуття транспорту в місце завантаження на склад постачальника позивач до суду не надав. 
Суд звертає увагу на те, що позивач не надав суду жодних доказів вчинення ним дій з метою повідомлення відповідача про дату прибуття до складу для завантаження товару або доказів відмови відповідача від відвантаження товару після прибуття позивача у визначений для завантаження строк/після закінчення такого строку.
Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий пупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
При цьому, ст. 664 ЦК України не встановлює для продавця інший обов`язок з надання у розпорядження покупця товару як готовність такого товару до передання покупцеві у належному місці у строк встановлений договором та поінформованість покупця про те, що товар готовий до передання покупцеві у належному місці у строк встановлений договором.
Як було зазначено судом вище, зі змісту додатку № 1 до договору покупець може достатнім образом встановити дату і місце, коли і де товар буде наданий у його розпорядження.
Суд також звертає увагу, що а ні умовами договору, а ні додатком № 1 до нього не встановлений такий обов`язок постачальника як повідомлення покупця про дату та місце відвантаження товару.
В будь-якому випадку, враховуючи умови поставки, узгоджені сторонами в додатку № 1 до договору, товар має бути готовий до передання покупцеві на складі постачальника за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15, у строк, встановлений договором (додатком № 1 до нього), тобто не пізніше 26.09.2025.
У додатку № 1 до договору сторонами узгоджено як строк поставки товару, так і місце передачі товару та умови його передачі. При цьому, доказів внесення змін до умов додатку № 1 до договору до суду не надано та в матеріалах справи відсутні. Отже, підписавши договір та додаток № 1 до нього позивачу було достеменно відомо про строки, місце та умови передачі товару.
З огляду на наведене вище суд, дослідивши наявні в матеріалах справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 ГПК України в підтвердження повідомлення відповідача та подальше прибуття позивача на склад відповідача з метою отримання обумовленого товару у будь-яку з дат, що передували кінцевому строку поставки чи після закінчення такого строку, як і не надано доказів відмови відповідачем у відвантаженні товару чи його неготовності до відвантаження. Протилежного матеріали справи не містять.
В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження неготовності до відвантаження товару позивачу в обумовлений додатком № 1 до договору строк поставки до 26.09.2025 або після такого строку.
Доказів неможливості позивачем отримати товар за місцем передачі товару: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 15, в обумовлений сторонами строк або після такого строку позивач до суду не надав.
Позивач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів ухилення відповідача від належного виконання зобов`язань за договором та додатком № 1 до нього.
Отже, у зв`язку з невчиненням покупцем дій щодо отримання товару за договором та додатком № 1 до нього, та з урахуванням відсутності в матеріалах справи жодних належних та допустимих доказів відмови відповідача від відвантаження товару або його неготовності, суд дійшов висновку, що покупець у розумінні ст. 613 ЦК України прострочив виконання свого обов`язку, визначеного договором та додатком № 1 до нього, у зв`язку з чим постачальник був наділений правом не виконувати свій зустрічний обов`язок з передачі товару.
При цьому, як було зазначено судом вище, зі змісту ст. 525, 526, 663, 693 ЦК України вбачається, що покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати у разі невиконання продавцем зобов`язання передати товар у строк, встановлений або договором поставки, або визначений відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу. Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт прострочення продавця щодо передачі товару, факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором, а звідси – і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати. 
З урахуванням усього зазначеного вище, оскільки постачальником не було прострочено зобов`язання щодо передачі товару за договором та додатком № 1 до нього з огляду на не вчинення покупцем дій щодо отримання відповідного товару та за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів відмови відповідача від відвантаження товару та/або неможливості отримати покупцем обумовлений товар за місцем передачі товару у строк, що узгоджений додатком № 1 до договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 693 ЦК України та, як наслідок, виникнення у позивача права вимагати повернення суми попередньої оплати у розмірі 195 000, 00 грн. 
За змістом ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18, від 23.12.2020 у справі № 910/2284/20).
У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів. Тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13ц (провадження № 14-400цс19).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зважаючи на встановлені факти та вимоги зазначених вище правових норм, оцінивши докази у справі в їх сукупності, з огляду на не вчинення позивачем як покупцем відповідних дій щодо отримання товару та за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів відмови відповідача від відвантаження товару та/або неможливості отримати покупцем обумовлений товар за місцем передачі товару, що узгоджений в додатку № 1 до договору, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «Компанія ЛАН» до ТОВ «Атлант-РХ» про стягнення 195 000, 00 грн попередньої оплати нормативно та документально не доведені, а тому задоволенню не підлягають.
Щодо вимог про стягнення з відповідача 9 750, 00 грн неустойки, передбаченої п. 7.2 договору, а також 2 997, 13 грн 3% річних та 6 315, 89 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч. 4 ст. 545 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Водночас, ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Як було зазначено судом вище, з огляду на погоджені сторонами в додатку № 1 до договору умови поставки товару, від виконання покупцем визначених умовами договору та додатком № 1 до нього дії (отримання товару на умовах самовивозу) залежить виникнення у продавця зустрічного обов`язку щодо передачі товару.
Однак, оскільки постачальником не було прострочено зобов`язання щодо передачі товару за договором та додатком № 1 до нього з огляду на не вчинення покупцем дій щодо отримання відповідного товару та за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів відмови відповідача від відвантаження товару та/або неможливості отримати покупцем обумовлений товар за місцем передачі товару у строк, що узгоджений додатком № 1 до договору, суд дійшов висновку про недоведеність вини постачальника у простроченні виконання зобов`язання зі своєчасної поставки товару, у зв`язку із чим відсутні обумовлені законом правові підстави для нарахування позивачем пені за прострочення поставки товару, передбаченої п. 7.2 договору, а також 3 % річних та інфляційних втрат від суми заборгованості з попередньої оплати.
З огляду на наведене вище, вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 750, 00 грн неустойки, 2 997, 13 грн 3% річних, 6 315, 89 грн інфляційних втрат є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. 
Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенню позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.
Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 – 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
2. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 05.06.2026.

Суддя Л.В. Сокуренко