Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/435/26
Номер провадження2/173/1006/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

повне
27 травня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,
за участі секретаря Салтикової С.І.,
відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача за первісним позовом посилався на те, що 21.08.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 20.08.2023-100002861. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 3500,00 грн., строком на 42 дні. Згідно п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
В свою чергу, ОСОБА_1 не виконала умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість відповідача перед позивачем, що становить 6587 грн, яка складається із: тіла кредиту - 3500 грн, процентів – 3087 грн.
Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
Представником відповідача за первісним позовом подано зустрічний позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не укладала кредитного договору з ТОВ «Споживчий центр», не подавала заявок на отримання кредиту та не отримувала кредитних коштів.
На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що кредитний договір був оформлений дистанційно невстановленими особами шахрайським шляхом із використанням її персональних даних без її відома та згоди, а кредитні кошти перераховані на банківську картку, яка їй не належить.Також вказано, що для підтвердження укладення кредитного договору було використано номер телефону, який не належить ОСОБА_1 та є недійсним. На думку позивача за зустрічним позовом, ТОВ «Споживчий центр», володіючи інформацією про належний їй номер телефону, направило код підтвердження для укладення кредитного договору на номер телефону невідомої особи.Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що в додатку до анкети позичальника містяться недостовірні відомості щодо місця її роботи, а саме зазначено, що вона працює в АТ КБ «ПриватБанк», тоді як з 1994 року працює вчителем.Також зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до Відділення поліції № 3 (м. Верхньодніпровськ) Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення у зв`язку з оформленням невстановленими особами кредитів на її ім`я у фінансових установах. За вказаним фактом 26 вересня 2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 12023046430000097.Посилаючись на наведені обставини, позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним кредитний договір (оферту) № 20.08.2023-100002861 від 21 серпня 2023 року, укладений між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати.
Відповідач також подала відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначила ті ж обґрунтування, що викладені у зустрічній позовній заяві.
Ухвалою від 19.03.2026 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та розпочато підготовче провадження у справі.
Представником позивача за первісним позовом ТОВ «Споживчий центр» подано до суду відповідь на відзив. Вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс- повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий.
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР». Відповідач, заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам.
Ухвалою суду від 20.04.2026 підготовче провадження закінчено та справа призначена до судового розгляду.
Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи без участі представника позивача.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги за зустрічним позовом, та просила відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові та відзиві на первісний позов.
Вислухавши відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд доходить наступних висновків.
У матеріалах справи наявний кредитний договір № 20.08.2023-100002861, укладений шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору № 20.08.2023-100002861, що є невід`ємними частинами цього договору. Сторонами договору зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 .
Згідно умов договору, сторони за взаємною згодою погодили наступні умови договору: сума кредиту 3500,00 грн., строк кредитування 42 дні, дата повернення кредиту 01.10.2023, процентна ставка – фіксована незмінна у розмірі 2,1% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, неустойка у розмірі 70 грн за кожен день невиконання\неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного зобов`язання.
Зі змісту пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки кредитного договору, які є невід`ємними частинами договору № 20.08.2023-100002861, вбачається, що вказані документи підписані за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Р627».
Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 2354555153 від 21.08.2023 на платіжну картку НОМЕР_1 було перераховано кредитні кошти в розмірі 3500,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 20.08.2023-100002861 від 20.08.2023, станом на 04.02.2026 наявна заборгованість у розмірі 6587,45 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3500 грн та відсотків у розмірі 3087 грн.
Згідно заяви, ОСОБА_1 12.09.2023 звернулась до начальника ВП № 3 про внесення до ЄРДР відомості про вчинення стосовно неї шахрайських дій та 15.09.23 звернулась до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність органів досудового розслідування.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду від 20.09.2023 зобов`язано посадових осіб Верхньодніпровського відділення поліції № 3 внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 .
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 26.09.2023 зареєстровано кримінальне провадження № 12023046430000097 на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду від 20.09.2023 за фактом вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_1 за ст. 190 КК України, шляхом оформлення кредитного договору на ім`я заявниці сторонньою особою.
У матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 29.03.1994, якій відсутні записи про роботу відповідача в АТ КБ «Приватбанк».
До матеріалів справи також долучені копії запитів, які були направлені ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр», ПАТ «БанкВосток» та до НБУ стосовно шахрайських дій при оформленні при оформленні ТОВ «Споживчий центр» та видачі невідомій особі кредитних коштів.
Згідно повідомлення АТ «ВСТ БАНК» № 1647-БТ від 07.04.2026, платіжну картку № НОМЕР_3 не емітовано на ім`я ОСОБА_1 , рахунки та договори в Банку на її ім`я не відкривались. Платіжна картка № НОМЕР_3 емітована як спосіб доступу до рахунку ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 . Банк підтверджує, що 21.08.2023 відбулась фінансова операція по безготівковому зарахуванню коштів в сумі 3500 грн на рахунок № НОМЕР_5 , карта НОМЕР_3 . На підтвердження вказаної інформації надана виписка по рахунку з 21.08.2023 по 26.08.2023.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на запит суду листом від 13.04.2026 № 20.1.0.0.0/7-260402/99141-БТ повідомив повний номер картки НОМЕР_3 , на яку було здійснена зарахування переказу на суму 3500 UAH через систему інтернет-еквайрингу Ligpay. Також повідомив, що інформація про власника рахунка відсутня, оскільки картка не емітована в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Необхідною ознакою правочину є наявність вільного та усвідомленого волевиявлення його сторін.
Згідно з частинами першою, третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або у письмовій (електронній) формі. За правилами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою електронних або інших технічних засобів зв`язку.
За приписами статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Таким чином, обов`язковою умовою виникнення договірних правовідносин є встановлення факту волевиявлення сторін на укладення договору та вчинення ними дій, спрямованих на набуття взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, обов`язок позичальника щодо повернення кредитних коштів є похідним від належного виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредиту саме особі, яка є стороною договору.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У спорі про стягнення заборгованості саме на кредитодавця покладається обов`язок довести факт укладення кредитного договору з відповідачем та факт надання йому кредитних коштів.
Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» на підтвердження своїх вимог надало копію кредитного договору та документи щодо оформлення кредиту в електронній формі.
Разом із тим із наданої АТ «ВСТ БАНК» інформації та виписки по рахунку вбачається, що кредитні кошти були перераховані на платіжну картку, відкриту на ім`я іншої особи.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що вказаний рахунок належить ОСОБА_1 , що вона мала можливість розпоряджатися коштами на цьому рахунку або що кредитні кошти були отримані нею в будь-який інший спосіб.
Також позивачем за первісним позовом не надано належних доказів того, що номер мобільного телефону, на який надсилались одноразові ідентифікатори для підтвердження укладення договору, належав саме ОСОБА_1 на момент укладення спірного договору.
Крім того, у документах щодо оформлення кредиту містяться відомості про місце роботи позичальника, які не відповідають фактичним даним щодо особи відповідача, що є однією з обставин, яка ставить під сумнів факт укладення відповідачем спірного кредитного договору.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Проте презумпція правомірності правочину не звільняє сторону, яка посилається на його існування, від обов`язку довести факт його укладення конкретною особою.
Надані позивачем за первісним позовом докази не дають можливості дійти беззаперечного висновку про те, що саме ОСОБА_1 здійснила дії щодо подання заявки на отримання кредиту, підтвердила умови договору та висловила волю на його укладення.
За відсутності належних доказів вільного волевиявлення ОСОБА_1 на укладення спірного договору та доказів отримання нею кредитних коштів суд дійшов висновку, що ТОВ «Споживчий центр» не довело виникнення між сторонами кредитних правовідносин у тому обсязі, який би породжував для відповідача обов`язок з повернення кредиту та сплати процентів.
Враховуючи наведене, суд вважає недоведеними позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.
Одночасно суд бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується відсутність належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на укладення спірного кредитного договору, а також відсутність доказів отримання нею кредитних коштів. З огляду на встановлені обставини суд доходить висновку про обґрунтованість доводів зустрічного позову щодо відсутності належного волевиявлення позивача за зустрічним позовом на укладення спірного правочину, що відповідно до статей 203 та 215 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним.
За таких обставин первісний позов ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки у задоволенні первісного позову ТОВ «Споживчий центр» відмовлено повністю, понесені позивачем за первісним позовом судові витрати відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Також представник позивача за зустрічним позовом просила стягнути з відповідача за зустрічною позовною заявою на користь позивача понесені нею витрати, пов`язані правничою допомогою у сумі 10000,00 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Матеріали цивільної справи містять копії Договору про правничу допомогу № 123 від 12.03.2023, Додатковий договір № 1 від 12.03.2026 з детальним описом виконаних робіт, Акт приймання-передачі правової допомоги від 16.03.2026, квитанцію № 12/03 від 16.03.2026, згідно якої адвокатом Перепелицею Ю.В. прийнято від ОСОБА_1 гонорар у розмірі 10000 грн за договором № 12/03 про правову (правничу) допомогу від 12.03.2026.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно правової позиції, відображеної в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також, що витрати підтверджено належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Тому, виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом.
Керуючись ст. 12,13,81,141,259,263-265,268,273,280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А, ЄДРПОУ 37356833) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору – задовольнити.
Кредитний договір (оферти) № 20.08.2023-100002861 від 21.08.2023, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 – визнати недійсним.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.
Повний текст рішення складений 05 червня 2026 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв