Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/3200/25

12 травня 2026 року   м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я., 
за участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: ОСОБА_2 ,
представників третьої особи: Попової Н.В., Дутчак Н.Д.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 21.06.2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який між подружжям було розірвано 11.12.2018 року рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.
Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 .
За час перебування у шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З часу розірвання шлюбу неповнолітні діти фактично залишилися проживати з мамою.
Заочним рішенням Надвірнянського районного суд від 16.01.2024 року ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки від всіх видів його доходів.
Зазначає, що ще до розірвання шлюбу відповідач, нехтував своїми батьківськими обов`язками, принижував та бив позивачку та дітей, що і стало фактично підставою для припинення сімейних відносин. В подальшому відповідач зовсім самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо дітей в тому числі і їх утримання, тому позивач змушена була звернутися до суду щоб стягувати аліменти з відповідача в примусовому порядку.
ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1 .
Як вбачається з відповіді Державної виконавчої служби на адвокатський запит, відповідач не мав бажання сплачувати аліменти в добровільному порядку, а тому державним виконавцем прийшлося вжити ряд заходів, зокрема блокування рахунків боржника та обмеження його в праві виїзду за межі України, в праві полювання та в праві керування транспортним засобом щоб спонукати боржника до виконання рішення суду.
Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, сума боргу становить 67291,74 грн. Окрім того платежі були не регулярними що не давало можливості забезпечити дітей належним чином.
З даної інформації вбачається, що батько не бажає брати на себе відповідальність за життя та здоров`я дітей та їх забезпечення.
Довідкою Ліснотарновицького ліцею № 155 від 02.12.2025 року підтверджується, що діти ОСОБА_8 навчається у 5 класі, а ОСОБА_9 у 8 класі Ліснотарновицького ліцею.
Також дана довідка підтверджує факт відсутності інтересу батька у освітньому процесі та розвитку дітей, оскільки як зазначила адміністрація ліцею, під час освітнього процесу участі батька у заходах ліцею, зборах чи роботі з учителями не зафіксовано, звернень щодо навчання чи поведінки дітей від нього не надходило.
Таким чином, з даної інформації вбачається що з моменту розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема і від обов`язку утримувати своїх дітей та зебезпечувати їм належні та достатні умови проживання.
Комунальним підприємством «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Надвірнянської міської ради у відповіді № 260 від 10.12.2025 року на адвокатський запит вказано, що діти позивачки знаходяться на обліку у лікаря-педіатра, на прийом до лікаря приходять у супроводі матері.
З даної відповіді вбачається, що відповідач не цікавиться станом здоров`я своїх дітей та їх загальним розвитком, що також є самостійною підставою передбаченою законодавством для позбавлення батьківських прав.
Зазначає, що враховуючи наведене можна дійти висновку, що відповідач ОСОБА_10 свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, що можна розцінювати як ухилення від виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов`язками. 
Звертає увагу, що відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітніми дітьми є рівним для обох з них.
Вищевказані обставини свідчать про те, що поведінка батька дітей, тобто відповідача по даній справі, пов`язана з його самоусуненням від виконанням батьківських обов`язків, суперечить інтересам дітей, позбавляє їх відповідних соціальних благ, створює перешкоди у реалізації відповідних прав та обов`язків. 
Відповідач, як батько дітей свідомо нехтує батьківськими обов`язками, ухиляється від їх виконання, що відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. 
Відшкодування відповідачем судових витрат позивач не бажає.
Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
Стислий виклад позиції сторін:
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо його неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не заперечують проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Представники третьої особи: Служби у справах дітей виконавчого комітету Надвірнянської міської ради в судовому засіданні не заперечили проти задоволення позову. При ухваленні рішення просили взяти до уваги обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженому рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 27.01.2026 за № 9.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи в його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2025 по справі відкрито спрощене позовне провадження викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2026 постановлено перейти до розгляду вказаної цивільної справи, за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 17.02.2026 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голіней Л.Д. про витребування доказів.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2026 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Фактичні обставини, встановлені судом:
Судом встановлено, що 21.06.2011 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , який в подальшому між ними було розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2018 (а.с.9).
Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 (а.с.10).
За час перебування у шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.11, 12).
Як з`ясовано в судовому засіданні, з часу розірвання шлюбу неповнолітні діти фактично залишилися проживати з матір`ю ОСОБА_1 .
Рішенням Надвірнянського районного суд від 16.01.2024 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/2 частки від всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.13-18).
В обгрунтування позовних вимог сторона позивача посилається на те, що ще до розірвання шлюбу відповідач, нехтував своїми батьківськими обов`язками, принижував та бив позивачку і дітей, словесно ображав дітей, що і стало фактично підставою для припинення сімейних відносин. В подальшому відповідач зовсім самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо дітей в тому числі і їх утримання, тому позивач змушена була звернутися до суду щоб стягувати аліменти з відповідача в примусовому порядку, що в ході судового розгляду відповідачем не спростовано.
Позивач ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.12.2025 року (а.с.7, 8).
З відповіді Надвірнянського відділу ДВС за №77058 від 16.12.2025 на адвокатський запит представника позивача вбачається, що на виконанні у Надвірнянському відділі ДВС перебуває виконавче провадження №74316653, відкрите державним виконавцем 04.03.2024 на підставі виконавчого листа №348/2453/23, виданого Надвірнянським районним судом 26.02.2024. Для забезпечення виконання рішення суду, державним виконавцем було вжито ряд заходів, зокрема: винесено постанову про арешт коштів боржника, з метою перевірки майнового стану та доходів боржника подано запити до ДФС України, ПФУ, ДПС України, МВС України, внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників, винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві полювання та в праві керування транспортними засобами (а.с.19-20).
Згідно розрахунку заборгованості головного державного виконавця Надвірнянського відділу ДВС, станом на 16.12.2025 сума заборгованості по сплаті аліментів становить 67291 грн. 31 коп. (а.с.21).
Відповідно до довідки Ліснотарновицького ліцею № 155 від 02.12.2025, діти: ОСОБА_8 навчається у 5 класі, а ОСОБА_9 у 8 класі Ліснотарновицького ліцею.
Із даної довідки вбачається відсутність батька у освітньому процесі та розвитку дітей, оскільки як зазначено у ній, під час освітнього процесу участі батька у заходах ліцею, зборах чи роботі з учителями не зафіксовано, звернень щодо навчання чи поведінки дітей від ОСОБА_3 не надходило, контакту з останнім адміністрація ліцею не має (а.с.22).
Комунальним підприємством «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Надвірнянської міської ради у відповіді № 260 від 10.12.2025 на адвокатський запит представника позивача вказано, що діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задекларовані у лікаря-педіатра ОСОБА_11 , на прийом до лікаря приходять у супроводі матері ОСОБА_1 (а.с.23).
З висновку органу опіки та піклування - Комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 27.01.2026 за № 9, про доцільність позбавлення батьківських прав, вбачається, що згідно свідоцтв про народження батьками малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
На комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради була присутня мати ОСОБА_1 , яка повідомила, що шлюб між нею та чоловіком був розірваний у 2018 році. За час проживання у шлюбі у подружжя ОСОБА_4 народилося двоє дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_15 розповіла, що з часу розірвання шлюбу діти проживають з нею. Батько дітей, ОСОБА_16 нехтував своїми обов`язками, ще проживаючи з ними, принижував та бив її та дітей, що стало основною причиною для розірвання сімейних відносин. 
В подальшому батько повністю самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо дітей в тому числі і їх утримання. Аліменти довелося стягувати у примусовому порядку. Станом на 16.12.2025 року сума заборгованості по аліментах становить 67291 грн 31 коп. 
Батько, ОСОБА_3 , на засіданні комісії присутнім не був, оскільки проживає за кордоном. Про те з ним вдалося зв`язатися за допомогою відео зв`язку. Під час розмови ОСОБА_16 повідомив, що не заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав. Він відмовляється від дітей і не хоче з ними мати нічого спільного, також попросив його більше не турбувати по даному питанні, повідомив, що проживає за кордоном, має іншу сім`ї і повертатися в Україну не планує.
14.01.2026 року працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обстеження встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проживають з мамою, бабусею, дідусем та тіткою. 
Будинок приватний одноповерховий, складається з 4 кімнат: зал, 2 спальні, дитяча, коридор кухня, суміжний санвузол. Умови проживання задовільні. В будинку чисто, прибрано, кімнати облаштовані меблями та відповідною технікою. У всіх кімнатах проведено ремонт. Опалення індивідуальне газове. В будинку тепло. Є запас продуктів харчування, приготовлена їжа. Діти забезпечена одягом відповідно до сезону. Мають окрему дитячу кімнату, індивідуальні спальні місця, робочий стіл, телевізор, іграшки та шкільне приладдя. Умови проживання відповідають потребам дитини. Стосунки в сім`ї дружні. Відчувається взаємна повага та взаєморозуміння. 
З розмови з ОСОБА_13 стало відомо, що дитина свого батька пам`ятає дуже погано. Хлопчик повідомив, що батько ніколи до нього не телефонує, не приїжджає, не вітає з днем народження, не передає ні подарунки, ні кошти. ОСОБА_14 повідомила, що взагалі не пам`ятає батька. Він ніколи не телефонує до неї, не вітає з днем народженням, не передає подарунків. 
Відповідно до довідки Ліснотарновецького ліцею від 02.12.2025 року №155 стало відомо, що ОСОБА_7 навчається у 8 класі ліцею, а ОСОБА_6 навчається у 5 класі ліцею. Протягом навчального року та в попередні роки усі питання, пов`язані з навчанням дітей вирішує мати. На батьківські збори, консультації з учителями та адміністрацією ліцею приходить мати ОСОБА_18 . 
З батьком ОСОБА_3 адміністрація ліцею контакту не має. Звернень, щодо навчання чи поведінки дітей від нього не надходило. Під час освітнього процесу участі батька у заходах ліцею, зборах чи робіт з учителями не зафіксовано. 
Відповідно до довідки КНП «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Надвірнянської міської ради від 10.12.2025 року №260 діти ОСОБА_1 : ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задекларовані у лікаря-педіатра. За медичною допомогою звертались з приводу профілактичних оглядів, на прийом діти приходили з мамою ОСОБА_1 . 
Враховуючи вищевикладене та те, що обов`язок батька - піклуватися про здоров`я дітей, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та готувати дитину до самостійного життя свідчить про те, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.
З огляду на викладене, діючи виключно в інтересах дітей, комісія з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо його малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59-61).
Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання від 14.01.2026, довідками про проведені бесіди із малолітніми дітьми від 14.01.2026 (а.с.62-64).
Встановлені судом і викладені вище обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які зокрема пояснили суду, що їм відомо, що батько дітей вже тривалий час перебуває за кордоном, з дітьми не спілкується, матеріально їх не утримує, самоусунувся від виховання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також наведені обставини, зокрема щодо ухилення відповідача від виховання дітей, вбачаються і з пояснень заслуханих в судовому засіданні малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності законного представника - представника служби у справах дітей, які, зокрема малолітній ОСОБА_7 повідомив, що свого батька він пам`ятає дуже погано. Вказав, що батько ніколи до нього не телефонує, не приїжджає, не вітає з днем народження, не передає ні подарунки, ні кошти. 
Малолітня ОСОБА_6 повідомила, що взагалі не пам`ятає батька. Він ніколи не телефонує до неї, не вітає з днем народженням, не передає подарунків.
З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №19.5.1/13702-26-Вих від 23.02.2026, на виконання ухвали суду про витребування доказів, встановлено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.01.2023 по 17.02.2026 в базі даних не виявлено (а.с.53).
Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з обставин, викладених стороною позивача в позовній заяві та підтверджених в судовому засіданні, відповідач не цікавиться станом здоров`я своїх дітей та їх загальним розвитком, що також є самостійною підставою передбаченою законодавством для позбавлення батьківських прав.
Із встановлених обставин з`ясовано що з моменту розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема і від обов`язку утримувати своїх дітей та зебезпечувати їм належні та достатні умови проживання.
Поведінка батька дітей, тобто відповідача по даній справі, пов`язана з його самоусуненням від виконанням батьківських обов`язків, суперечить інтересам дітей, позбавляє їх відповідних соціальних благ, створює перешкоди у реалізації відповідних прав та обов`язків.
Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, що суд розцінює як ухилення від виховання дітей та свідоме нехтування своїми обов`язками.
Вказані обставини повністю доведені в судовому засіданні, та є достатніми для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітніх: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, факт самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків та ухилення від їх виконання підтвердив і сам відповідач під час розгляду Комісією з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області питання про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей, який на засіданні комісії присутнім не був, оскільки проживає за кордоном, однак під час відеозв`язку повідомив, що не заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав. Вказав, що відмовляється від дітей і не хоче з ними мати нічого спільного, просив його більше не турбувати по даному питанні, зазначивши, що проживає за кордоном, має іншу сім`ю і повертатися в Україну не планує.
Суд констатує, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.
Як достовірно встановлено в ході розгляду даної справи, відповідач ОСОБА_3 свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, що суд розцінює як ухилення від виховання дітей та свідоме нехтування своїми обов`язками, свого негативного відношення до виховання малолітніх дітей змінювати не бажає, тобто повністю і беззаперечно усунувся від їх виховання, має заборгованість по виплаті аліментів, довівши таким чином своїми умисними діями про повну його байдужість по відношенню до дітей. Щодо позбавлення його батьківських прав відносно даних дітей не заперечує.
Наведене свідчить про те, що з боку відповідача мала місце винна поведінка, а тому суд прийшов до висновку, що є передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сприятиме захисту інтересів дітей.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Позивачем не заявлялась вимога про відшкодування їй судових витрат, тому судом не вирішувалось питання про їх розподіл.
Висновки суду:
Враховуючи встановлені обставини, оцінюючи в сукупності здобуті докази, суд встановив наявність достатніх підстав для застосування у даній справі такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей, що відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачем не заявлялась вимога про відшкодування їй судових витрат, тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат.
На підставі викладеного, ст.ст.8, 51 Конституції України, ст.ст.3, 9, 18, 19, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, ст.ст.7, 150, 155, 164, 165 СК України, п.п.15, 16, 18 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.ст.4, 10, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав – задовільнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно: малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Фитьків, Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис про народження № 13 від 06.08.2012, складений виконавчим комітетом Фитьківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Фитьків, Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис про народження № 7 від 20.08.2015, складений виконавчим комітетом Фитьківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та жителька: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Надвірнянської міської ради, код ЄДРПОУ: 44177912, місцезнаходження: м.Надвірна, майдан Шевченка, 33, Івано-Франківської області, 78405.
Повний текст рішення складено 22.05.2026.

Суддя    Міськевич О.Я.