ПОСТАНОВА 
Іменем України

19 червня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 398/6441/25
провадження № 22-ц/4809/1090/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,
учасники справи:
позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2026 року у складі судді Шульженко В. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В жовтні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі – ПрАТ «СГ «ТАС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 971 грн 74 коп та суму сплаченого судового збору.
Позовна заява мотивована тим, що07 вересня 2023 року на автомобільній дорозі Полтава–Олександрія сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля DAF, що належить ТОВ «ОТП Лізинг». Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2023 року у справі № 399/687/23 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
На момент настання страхового випадку автомобіль DAF був застрахований у ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № FA-00034006 від 12 листопада 2018 року.
Після настання ДТП страхувальник своєчасно звернувся до позивача із заявами про настання події та виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду поданих документів, на підставі акта огляду транспортного засобу, рахунку на передоплату, страхового акта та розрахунку суми страхового відшкодування, позивач визнав подію страховим випадком та виплатив власнику пошкодженого автомобіля страхове відшкодування у розмірі 29 098,31 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АТ2853224. У зв`язку з цим страховиком винної особи на користь позивача було відшкодовано 18 126,57 грн.
Оскільки виплачена позивачем сума страхового відшкодування перевищує суму, компенсовану страховиком винної особи, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 10 971,74 грн.
Оскільки до ПрАТ «СГ «ТАС» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах здійсненої страхової виплати, останнє звернулось до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2026 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Судові витрати щодо сплаченого судового збору покладено на позивача.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів, що різниця між виплаченим ним страховим відшкодуванням та сумою, отриманою від страховика винної особи, виникла саме через врахування фізичного зносу транспортного засобу. 
Суд першої інстанції вважав, що ПрАТ «СГ «ТАС» не надало належних доказів розміру зносу, страхового акта страховика винуватця та інших документів, які б підтверджували обґрунтованість заявленої до стягнення суми, а тому позовні вимоги є недоведеними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПрАТ «СГ «ТАС» просить скасувати рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2026 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. 
Зокрема, після виплати ПрАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування у сумі 29 098,31 грн за пошкоджений автомобіль DAF страховик винної особи – ТДВ СК «Альфа-Гарант» – відшкодував лише 18 126,57 грн, оскільки відповідно до статті 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахунок здійснювався з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. 
Оскільки вантажний автомобіль DAF експлуатувався понад встановлений  Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі – Методика)строк, застосування коефіцієнта зносу було обов`язковим.
Позивач вважає, що винуватець ДТП зобов`язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, якщо страховик компенсував збитки лише з урахуванням зносу. 

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» залишити без задоволення, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2026 року без змін.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 10 971 грн 74 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2026 становить 99 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27.09.2023, яка набрала законної сили 10.10.2023, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням вимог пункту 14.2 Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та механічних пошкоджень транспортних засобів.
Після настання ДТП до ПрАТ «СГ «ТАС» було подано заяву про настання страхового випадку, в якій зазначено обставини пригоди та характер пошкоджень автомобіля DAF. 
Відповідно до акта огляду транспортного засобу зафіксовано пошкодження передньої частини автомобіля, зокрема переднього бампера та інших складових.
ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «ОТП Лізинг» діяв генеральний договір добровільного страхування, а транспортний засіб DAF НОМЕР_2 був включений до переліку застрахованих транспортних засобів. 
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності за шкоду майну в розмірі 160 000 грн.
На підставі поданої заяви на виплату страхового відшкодування, рахунку на ремонт та страхового акта № 01838/01/924 від 24.01.2024 ПрАТ «СГ «ТАС» виплатило страхове відшкодування у сумі 29 098,31 грн. 
Надалі ТДВ СК «Альфа-Гарант» відшкодувало позивачу в порядку регресу 18 126,57 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 46056. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно зі статтею 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1961-IV).
У статті 9 Закону №1961-IV передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).
Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0 для нових складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років-для легкових КТЗ виробництва країн СНД, та 7 років-для інших легкових КТЗ.
У пункті 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що:
«68. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
69. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
70. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
72. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
73. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
74. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що «правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідна позиція також була викладена Верховним Судом в постанові від 02 жовтня 2024 року у справі №175/4710/16.
Матеріалами справи підтверджується, що постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27.09.2023 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн (а. с. 6).
Вказаним судовим рішенням встановлено, що 07.09.2023 о 16:40 год. на автодорозі Полтава-Олександрія водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ217030 днз НОМЕР_1 після обгону не переконалась, що це буде безпечно та що своїми діями вона не створює перешкоду транспортному засобу, якого обганяла, чим порушила вимоги п.14.2 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Із заяви про настання події слідує, що останню подано до страхової групи ТАС 07.09.2023, зазначені обставини випадку, наведене схематичне зображення та перелік пошкоджень – передня права (низ) частина автомобіля. Пошкоджений автомобіль на ходу. Отримано заяву 12.09.2023 вх. № 483 (а. с. 20).
Із акта огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 19.11.2023 встановлено, що пошкодження наявні: передня частина – передній бампер; підніжка права в зборі (2 частини); накладка правої пер. ПТФ; правий повторювач повороту; кронштейн (а. с. 22).
Згідно копії генерального договору від 12.11.2018 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № FA-00034006, який укладено між ПрАТ «СГ «ТАС» (Страховик) і ТОВ «ОТП Лізинг» (Страхувальник), Страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити на умовах цього договору виплату страхового відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачу або Третій особі, а Страхувальник зобов`язується сплатити страхову премію у визначені терміни та виконувати інші умови договору. Предмет договору визначений у п.1.1 договору (а. с. 7-15).
У бордеро № 04-23 від 23.03.2023 до Генерального договору добровільного страхування № FA-00034006 від 12.11.2018 за порядковим номером 47 наявне страхування Транспортного засобу DAF НОМЕР_2 (а. с. 16-17).
Автомобіль DAF НОМЕР_2 зареєстрований за ТОВ «Транскомгруп», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 18).
Згідно з полісом АТ 002853224 по транспортному засобу НОМЕР_1 ВАЗ 217030 встановлено, що ліміт за шкоду майну складає 160 000 грн. Страхова компанія ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а. с. 27).
ТОВ «ОТП Лізинг» подало до ПрАТ «СГ «ТАС» 23.01.2024 заяву на виплату страхового відшкодування по полісу FA-00269996 по страховому випадку, який стався 07.09.2023 з автомобілем DAF XF 460 FT FI1861 МІ, що належить ТОВ «ОТП Лізинг» в сумі 35 997,55 грн (а. с. 21).
Рахунок на передплату № 240007 від 19.01.2024 на суму 35 997,55 грн з ПДВ (а. с. 23).
Згідно з страховим актом № 01838/01/924 від 24.01.2024 сума страхової виплати складала 29 098,31 грн, розрахунок сум страхового відшкодування наведений у додатку 1 до вказаного акта, в якому, зокрема, у рядку «Коефіцієнт зносу замінених складових» відсутні будь-які дані (а. с. 24).
Згідно з платіжної інструкції № 13737 ПрАТ «СГ «ТАС» перераховано отримувачу Транскомгруп 29 098,31 грн, як страхове відшкодування по договору 25.01.2024 (а. с. 25).
Відповідно до платіжної інструкції № 46056 ТДВ СК «Альфа-Гарант» перераховано отримувачу СГ ТАС 18 126,57 грн страхового відшкодування в порядку регресу зг. страх. акту № ЦВ/23/4963 за дог. страх. № АТ-0002853224 від 17.01.2023. Без ПДВ (а. с. 26).
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що різниця між сумою страхового відшкодування, виплаченою ним за договором добровільного страхування, та сумою, отриманою від страховика цивільно-правової відповідальності винної особи, виникла саме внаслідок застосування коефіцієнта фізичного зносу під час визначення розміру страхового відшкодування.
Матеріали справи не містять доказів, з яких можливо було б встановити порядок визначення страховиком винної особи суми виплати 18 126,57 грн, складові такого розрахунку, розмір застосованого коефіцієнта фізичного зносу та його вплив на остаточний розмір страхового відшкодування.
Сам по собі факт виплати ТДВ СК «Альфа-Гарант» меншої суми страхового відшкодування, ніж виплачена позивачем сума за договором добровільного страхування, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку відшкодовувати різницю між такими виплатами. 
Також наданий позивачем страховий акт № 01838/01/924 від 24.01.2024 не містить відомостей щодо коефіцієнта зносу замінених складових транспортного засобу, а тому не підтверджує доводи позивача про те, що спірна сума становить саме різницю між вартістю ремонту без урахування зносу та страховою виплатою, здійсненою з його урахуванням.
З огляду на принцип змагальності сторін та покладений на позивача обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що ТДВ «СГ «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, оскільки жодного належного доказу на підтвердження такого розрахунку до матеріалів справи не надано. 
Доводи апеляційної скарги про те, що строк експлуатації автомобіля DAF перевищував межі, визначені Методикою, а тому застосування коефіцієнта фізичного зносу було обов`язковим, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки сам по собі факт тривалого строку експлуатації транспортного засобу не підтверджує, що страховиком винної особи дійсно було застосовано певний коефіцієнт зносу та що саме його застосування зумовило виникнення різниці у спірному розмірі.
Посилання апелянта на положення статті 1194 ЦК України та правові висновки Верховного Суду щодо обов`язку винної особи відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки можливість застосування зазначених правових позицій пов`язується з доведеністю факту існування такої різниці та її розміру. У даній справі належними доказами не підтверджено ні розмір фізичного зносу, ні розрахунок різниці, яка підлягає стягненню з відповідача.
Суд також не бере до уваги доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, оскільки суд надав оцінку всім наявним у справі доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2026 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя      С. І. Мурашко 

Судді          С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко