ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 704/285/25		
Провадження № 22-ц/821/7/26		
Категорія: 331060300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.
суддів: Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
заявник:  ОСОБА_1 
заінтересована особа:  Міністерство оборони України
представник заінтересованої особи: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України – Кучми Аліни Григорівни на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 червня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Дьяченка Д.О. в приміщенні Тальнівського районного суду Черкаської області, повне рішення складено 09 червня 2025 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа: Міністерство оборони України. 
В обґрунтування поданої заяви зазначила, що з 2004 року проживала у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 в с. Романівка, Звенигородського району Черкаської області. 
За час спільного проживання у них народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Під час спільного проживання заявниця та ОСОБА_3 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. 
ОСОБА_3 наполіг, що б вона не працювала та була домогосподаркою, а він буде матеріально утримувати їх сім`ю. 
Під час спільного проживання, зазначає заявниця, вона не отримувала доходу, не мала коштів для покриття своїх базових потреб та забезпечення гідних умов для проживання, натомість ОСОБА_3 працював, отримував постійних дохід та покривав всі побутові потреби сім`ї, оплачував комунальні послуги, фінансово забезпечував та утримував її з сином, включаючи потреби на харчування та лікування. 
Після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну, ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ та став на захист територіальної цілісності Батьківщини, а після призову на військову службу продовжував забезпечувати фінансово заявницю, маючи стабільний заробіток від держави. 
15.07.2023, зазначає ОСОБА_1 , вона отримала сповіщення сім`ї про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 під час виконання бойового завдання, виконуючи конституційний обов`язок щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, загинув. 
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 24.07.2024 було встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 01.04.2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказує, що допомога, яка їй надавалась ОСОБА_3 за час їх спільного проживання, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Після смерті чоловіка вона опинилася у складних життєвих обставинах, тому на даний час їй необхідно встановити факт перебування на утриманні для отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що виплачуються сім`ям загиблих осіб відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із даною заявою.
Таким чином, враховуючи викладене вище, ОСОБА_1 просить суд встановити факт , що вона перебувала на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 червня 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про перебування на утриманні ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив із того, що долучені до заяви докази та покази свідків підтверджують , що заявниця перебувала на утриманні ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 01 липня 2025 року, представник Міністерства оборони України – Кучма А.Г., вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим, винесеним при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 червня 2025 року та постановити нову постанову, якою в задоволенні заяви відмовити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що задовольняючи заяву , суд першої інстанції не з`ясував, чи відноситься заявниця до осіб, які вважаються утриманцями загиблого військовослужбовця у розумінні положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Звертає увагу апеляційного суду на те, що задовольняючи заяву , суд першої інстанції не застосував та не послався на жодні норми права, в тому числі, на положення законодавства, яке встановлює коло осіб, що відносяться до утриманців загиблих військовослужбовців.
Згідно ст. 16-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що у випадках , зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого. Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб та деяких інших осіб» за загиблого військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Вказує, що у законодавстві України про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, мають, зокрема, саме одне з подружжя- чоловік чи дружина.
Заявниця не належить до жодної з категорій осіб, які відносяться до утриманців загиблого військовослужбовця, оскільки не перебувала з загиблим у офіційному шлюбі, не є дружиною у розумінні положень сімейного законодавства України, яка досягла віку, що дає право на призначення пенсії за віком.
Вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції, що покази свідків можуть підтверджувати факт перебування особи на утриманні, оскільки не містять жодної інформації про перебування заявниці на утриманні у загиблого військовослужбовця.
Крім того, з наданої копії трудової книжки заявниці вбачається, що остання є працездатною, останнім місцем роботи, з 19.07.2023 до 29.08.2023, було ТОВ «Мошурівський консервний завод». Крім того, записи в трудовій свідчать проте, що заявниця під час спільного проживання з загиблим військовослужбовцем також працювала, що суперечить твердженням про перебування заявниці на утриманні у ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 24.07.2024 р. було встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 01.04.2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Романівка Тальнівського району Черкаської області.
Згідно сповіщення сім`ї № 312505 від 15.07.2023 вбачається, що ОСОБА_1 сповіщено, що її чоловік солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час бойового завдання, виконуючи конституційний обов`язок щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості зник безвісти 12.07.2023, перебуваючи в Донецькій області.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 , вбачається, що інформація до 2011 року відсутня, проте записи трудової під номер 28 - 33, свідчать, що періодично, зокрема в період з 04.07.2011 по 08.11.2011. з 11.07.2012 по 20.09.2012 та з 19.07.2023 по 29.08.2023, перебувала у трудових відносинах з «Мошурівський консервний завод».
Згідно довідки форми Ок-5 вбачається, що за звітний період з 1998 року по 2023 рік заявниця періодично працювала та сплачувала пенсійні внески.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона знає сім`ю заявниці. Заявниця працювала до декрету, потім не працювала. ОСОБА_3 проживав разом з нею та сином, працював слюсарем на фермі. Коли він загинув, заявниця провела його поховання.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона знає сім`ю заявниці. Заявниця проживала з ОСОБА_3 неофіційно. У 2003 році у них народився син. ОСОБА_1 працювала до декретної відпустки. У 2023 році працювала 1-2 місяці на консервному заводі, робота сезонна. Свідок знає, що ОСОБА_8 працював офіційно та не офіційно та утримував сім`ю заявниці.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду 09 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 липня 2025 року розгляд справи призначено на 30 вересня 2025 року на 14 год. 30 хв .
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року апеляційне провадження у цій справі було зупинене до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23.
Ухвалою судді Черкаського апеляційного суду Карпенко О.В. від 19 грудня 2025 року дану справу прийнято до свого провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 травня 2026 року поновлено апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду на 01 липня 2026 року на 11:00 год.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанови Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23).
У даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні цивільного чоловіка до смерті останнього для отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю її цивільного чоловіка як військовослужбовця.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі ОСОБА_3 ), зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця. 
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Частиною першою статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі в редакції станом на 23 березня 2023 року) визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю. Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01 січня 2022 року;
г) дід і бабуся – при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює (частина четверта статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Отже, на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів (наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото/відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру), які зумовлюють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходив із того, що встановлені судом докази та покази свідків, підтверджують даний факт. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув дану заяву в порядку окремого провадження, проте не звернув належної уваги на докази та обставини справи, зокрема, що заявниця перебувала на повному утриманні ОСОБА_3 або отримувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, та дійшов помилкового висновку щодо доведеності факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20) зазначено, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у змісті постанов від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту перебування на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявником було долучено копію свідоцтва, згідно якого вона та ОСОБА_3 записані батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та копію рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.04.2004 до 12.07.2023, проте вказані докази підтверджують факт спільного проживання, проте не підтверджують факт повного перебуванні заявниці на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Колегія суддів, перевіривши долучені до матеріалів справи докази, встановила, що заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактуперебування на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Покази свідків, які були враховані судом першої інстанції при вирішенні заяви, не підтверджують факт, про який просить заявниця, оскільки вказані покази не містили жодної інформації про перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого військовослужбовця.
Покази свідків не можуть бути єдиним доказом на підтвердження факту, про який просить заявник, а враховуються разом з іншими доказами та оцінюються виключно в сукупності з іншими матеріалами справи. 
Крім того, покази свідків, що заявниця працювала лише до 2003 року, тобто до народження спільної дитини, а в подальшому перебувала на утриманні ОСОБА_3 спростовуються матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки та довідкою форми ОК-5, згідно яких заявниця працювала.
Отже, надані заявницею докази не є безспірним підтвердженням перебування її на утриманні ОСОБА_3 та надання ним матеріальної допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).
З огляду на викладене, відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, можливе у справах позовного провадження, але у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.
Вказане узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 263/1265/18 та від 16.11.2022 у справі № 214/4179/21, постанова ОП КЦС від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.
За таких обставин, судові витрати, понесені Міністерством оборони України при поданні апеляційної скарги, слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України – Кучми Аліни Григорівни - задовольнити.
Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 червня 2025 року - скасуватита ухвалити нове.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні -відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча         О.В. Карпенко

Судді          Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко