ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №336/112/26    Головуючий в 1 інст. Калюжна В.В.
Провадження №33/807/559/26     Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.5 ст.126 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року   місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 за апеляційною скаргою захисника останнього – адвоката Мульченка Є.В. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце роботи не зазначено, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП,і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, без позбавлення права керування транспортним засобом та без оплатного вилучення транспортного засобу,
стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 27 грудня 2025 року о 16-28 годині в Запорізькій області, с-ще Комишуваха, вул.Кооперативна, 11, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21124 державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим Шевченківським районним судом м.Запоріжжя від 21.01.2025 права керування транспортними засобами, вчинене повторно протягом року, а саме на водія ОСОБА_2 12.11.2025 року було складено постанову серії ЕНА№ 6133455 за ст. 126 ч. 4 КУпАП, чим порушив вимоги ПДР, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Мульченко Є.В. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що внаслідок неявки ОСОБА_2 та/або його захисника, судом не враховано позицію сторони захисту.
Так, 27 грудня 2025 року ОСОБА_2 здійснював захист Батьківщини на території Запорізького району. У зв`язку зі службовою необхідністю йому необхідно було перегнати автомобіль ВАЗ -21124, д.н.з. НОМЕР_2 . Оскільки, інших водіїв не було, перегін автомобіля здійснив ОСОБА_2 .
Тобто, ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, діяв у стані крайньої необхідності, що виключаєадміністративну відповідальність відповідно до положень ст.ст.17,18 КУпАП.
Інші доводи позиції сторони захисту будуть надані після ознайомлення з матеріалам справи. 

В судове засідання, призначене на 24 квітня 2026 року, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Мульченко Є.В. не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання від сторони захисту не надходило.
Суд апеляційної інстанції відкладав апеляційний розгляд справи за клопотанням захисника - адвоката Мульченка Є.В., особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 викликався до суду шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною працівником поліції у протоколі, зі слів ОСОБА_2 , та стороною захисту при поданні апеляційної скарги, а також за допомогою SMS – повідомлень за номером телефону, вказаному в рапорті працівника поліції, згідно з відповідною довідкою у додатку «Viber» судова повістка є доставленою, також здійснено відповідне оголошення на сайті Судової влади України.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність  ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного суду, викладеній у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 згідно з якою, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення  ОСОБА_2 та забезпечення його права на особисту участь під час апеляційного розгляду справи, проте останній долею цього провадження не цікавиться. 
В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку  ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Мульченка Є.В. може затягнути цей розгляд на невизначений час.
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі  ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Мульченка Є.В., що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст..280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції в цілому дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях  ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_2 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи убачається, що винуватість  ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, в повному обсязі підтверджена: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №552306 від 27 грудня 2025 року, яким зафіксовано факт керування  ОСОБА_2 транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6133455, якою на  ОСОБА_2  накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП; довідкою про наявність повторності у ОСОБА_2 за ст.130 КУпАП, не отримання останнім посвідчення водія; - відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах..
Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.
Фактичні обставини справи ніким не оспорюються.
Переглядаючи оскаржувану постанову суду в межах поданої апеляційної скарги, а саме доводи захисника-адвоката Мульченка Є.В. про те, що  ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, діяв у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність відповідно до положень ст.ст.17,18 КУпАП, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
В своїй постанові від 21 грудня 2018 року Верховний Суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує". Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. 
Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.
Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Апеляційним судом з дослідженого відеозапису встановлено, що під час оформлення адміністративного матеріалу ОСОБА_2 повідомляв поліцейським про те, що транспортний засіб, яким він керував, знаходиться в ремонті, він вирішив виїхати перевірити стан електроніки, зазначав про те, що стосовно нього було складено протокол за ст.130 КУпАП, та те, що посвідчення водія він не отримував, обов`язково отримає, попросив вибачення. Однак, матеріалами справи не підтверджується те, що ОСОБА_2 27 грудня 2025 року о 16-28 годині виконував службове (бойове) завдання чи наказ військового командування, невиконання якого могло створити реальну та невідворотну небезпеку, і що окрім нього це завдання ніхто не міг виконати. З відеозапису убачається лише те, що ОСОБА_2 повідомив працівникам поліції, що транспортний засіб має певні проблеми з електронікою. 
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку.
Неповноти та однобічності з`ясування обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, а також упередженості з боку суду першої інстанції не убачається.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст..283 КУпАП.
При накладені адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу захисника-адвоката Мульченка Є.В. залишити без задоволення. 
Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2026 року стосовно  ОСОБА_2 за ч.5 ст.126 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 336/112/26