ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1555/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К. М.- головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.
за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» - Пивоварова В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 (в частині зазначення не визнаних судом вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» у розмірі 8 515 780,40 грн)
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026

у справі № 916/1555/23
за заявою  ОСОБА_1 
про неплатоспроможність, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Господарського суду Одеської області знаходиться справа №916/1555/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , боржник) на стадії реструктуризації боргів боржника, введеної ухвалою цього суду від 06.06.2023.
Короткий зміст заяви у справі про неплатоспроможність та судових рішень
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс», заявник, скаржник) подало до місцевого господарського суду заяву про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 8 515 780,40 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.11.2025 у справі №916/1555/23 у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 8 515 780,40 грн відмовлено. 
Ухвалою попереднього засідання від 02.12.2025 у справі № 916/1555/23 Господарський суд Одеської області постановив, зокрема, зазначити не визнані судом вимоги кредиторів, а саме: ТОВ «Укрдебт Плюс» до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 8 515780,40 грн.
Не погодившись із відмовою у визнанні грошових вимог, заявник подав до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 у справі № 916/1555/23 в частині відмови у визнанні грошових вимог кредитора ТОВ «Укрдебт Плюс» скасувати, постановити в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги заявника до боржника на суму 8 515 780,40 грн.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі №916/1555/23 апеляційну скаргу ТОВ «Укрдебт Плюс» залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 в частині відмови у визнанні грошових вимог ТОВ «Укрдебт Плюс» до боржника ОСОБА_1 у розмірі 8 515 780,40 грн - залишено без змін. 
Зазначену постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що розгляд заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» з грошовими вимогами до боржника по суті та їх відхилення було здійснено Господарським судом Одеської області індивідуальною (окремою, самостійною) ухвалою від 18.11.2025, а не ухвалою за результатами попереднього засідання від 02.12.2025, у якій лише зазначено про не визнані судом вимоги кредитора ТОВ «Укрдебт Плюс» до боржника на загальну суму 8 515 780,40 грн.
Урахувавши, що заявником оскаржувалася в апеляційному порядку лише ухвала, постановлена місцевим господарським судом за результатами попереднього засідання від 02.12.2025, без одночасного оскарження індивідуальної ухвали від 18.11.2025, апеляційний господарський суд виснував, що дослідження ним обґрунтованості кредиторських вимог ТОВ «Укрдебт Плюс» було б таким, що не узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства.
У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції керувався відсутністю підстав для скасування ухвали попереднього засідання місцевого господарського суду від 02.12.2025 в частині не визнаних судом вимог кредиторів, а саме: ТОВ «Укрдебт Плюс» до боржника ОСОБА_1 у розмірі 8 515 780,40 грн.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
Заявник ТОВ «Укрдебт Плюс» подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 в частині відмови у визнанні грошових вимог заявника у розмірі 8 515 780,40 грн та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ «Укрдебт Плюс» до боржника у сумі 8 515 780,40 грн. 
Касаційну скаргу мотивував підставою касаційного оскарження, визначеною пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), через застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку Верховного Суду про застосування таких норм у подібних правовідносинах, який викладено у постановах від 04.03.2025 у справі №922/4650/23, від 15.02.2024 у справі № 914/791/23, від 15.04.2024 у справі № 903/780/22, від 17.09.2024 у справі № 904/1266/23 та ухвалах від 11.07.2024 у справі № 911/2794/21, від 24.09.2024 у справі № 917/1719/23 й згідно з яким: ухвала за результатами розгляду вимог окремого кредитора (так звана «індивідуальна» ухвала) не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, у відповідній частині (в частині конкретних вимог кредиторів) в силу прямої вимоги закону, а визначені про це в абзаці другому частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) положення є тим винятком із загального правила оскарження судових рішень/ухвал у справі про банкрутство, що передбачено частиною другої статті 9 цього Кодексу та пунктом 17 частини першої статті 255 ГПК України.
Обґрунтовуючи незаконність оскарженої постанови, скаржник вказує на її ухвалення з порушенням також норм процесуального права з підстав помилкового залишення судом апеляційної інстанції поза увагою таких обставин:
- в резолютивній частині ухвали Господарського суду Одеської області від 18.11.2025 було зазначено: «Ухвала набрала законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає»;
- ухвала Господарського суду Одеської області від 18.11.2025 не могла бути оскаржена заявником до апеляційного суду в силу прямої вказівки закону, тож єдиним можливим способом захисту є оскарження ухвали від 02.12.2025.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
Боржник - ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги заявника та залишити в силі оскаржені судові рішення як законні та обґрунтовані. 
Касаційне провадження
16.04.2026 до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга заявника.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2026 для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М.- головуючого, Картере В. І., Жуков С. В.
Ухвалою від 01.05.2026 у справі № 916/1555/23 Верховний Суд, зокрема, залишив касаційну скаргу ТОВ «Укрдебт Плюс» без руху, надав скаржнику строк для усунення її недоліків.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 01.05.2026 до касаційного суду 06.05.2026 надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 25.05.2026, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Укрдебт Плюс» на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 (в частині відмови у визнанні грошових вимог у розмірі 8 515 780,40 грн) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі №916/1555/23; призначив касаційну скаргу до розгляду на 17.06.2026 о 11:00.
Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2026 задоволено клопотання ТОВ «Укрдебт Плюс» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Судове засідання 10.06.2026 відбулось в режимі відеоконференції за участю представника скаржника - ТОВ «Укрдебт Плюс», який надав пояснення щодо вимог та доводів касаційної скарги. Інші учасники справи явку представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлений належним чином. 
Оскільки явка представників сторін у судове засідання з розгляду касаційної скарги не є обов`язковою за законом і не визнавалася такою судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників судового процесу чи їх повноважних представників.
Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи в межах підстав оскарження, а також правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Предметом розгляду в цій справі є заява кредитора про визнання грошових вимог до боржника у справі про неплатоспроможність.
Водночас зважаючи на характер спірних правовідносин на розгляд суду постало питання щодо можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали попереднього засідання окремо від ухвали (так званої «індивідуальної» ухвали), якою було розглянуто по суті вимоги кредитора.
Правила та порядок оскарження судових рішень у процедурі банкрутства визначені статтею 9 КУзПБ, частиною першої якої передбачено, що ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з приписами частини другої цієї статті КУзПБ в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім випадків, передбачених ГПК України та цим Кодексом.
Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.
Законодавець, визначаючи попереднє засідання суду як етап процедури розпорядження майном, передбачає, що таке засідання має свою тривалість та може проводитися у декількох судових засідань, під час яких здійснюється аналіз заявлених вимог кредиторів.
Тобто кількість кредиторів та різний обсяг їхніх вимог впливають на тривалість попереднього засідання, яке може бути більшим одного дня, та зумовлює доцільність розгляду заяв (вимог) кредиторів з винесенням відносно кожної такої вимоги індивідуальної (окремої, самостійної) ухвали щодо результатів її задоволення.
Ухвала, яку було прийнято за результатами розгляду кредиторських вимог, може бути оскаржена в установленому КУзПБ порядку та є підставою для внесення відомостей про такого кредитора до реєстру вимог кредиторів.
Водночас відповідно до частини другої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.
Колегія суддів наголошує, що мотиви, за якими суд дійшов висновку про визнання вимог кредиторів у тому чи іншому розмірі, чи про відмову у їх визнанні, можуть бути відображені як в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, так і в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів (за підсумками попереднього судового засідання). При цьому, мотиви прийнятого рішення щодо розміру вимог кредиторів можуть бути наведені в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, а в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів мотиви можуть бути не відображеними, однак в такій ухвалі повинно міститися посилання на ухвалу щодо розгляду вимог кожного конкретного кредитора (подібна правова позиція викладена у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №904/5314/20, від 04.07.2023 у справі № 922/2334/21, від 17.09.2024 у справі № 904/1266/23.
Ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів (частина третя статті 47 КУзПБ).
Таким чином, ухвала за результатами розгляду вимог окремого кредитора (так звана «індивідуальна» ухвала) не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, у відповідній частині (в частині конкретних вимог кредиторів) в силу прямої вимоги закону, а визначені про це в абзаці другому частини другої статті 47 КУзПБ положення є тим винятком із загального правила оскарження судових рішень/ухвал у справі про банкрутство, що передбачено частиною другої статті 9 цього Кодексу та пунктом 17 частини першої статті 255 ГПК України.
Така правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 04.03.2025 у справі №922/4650/23, від 15.02.2024 у справі № 914/791/23, від 15.04.2024 у справі № 903/780/22, від 17.09.2024 у справі № 904/1266/23, а також до висновків в ухвалах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 911/2794/21, від 24.09.2024 у справі № 917/1719/23, на які покликається скаржник.
У постановах 16.08.2023 у справі № 920/162/23, від 17.09.2024 у справі №904/1266/23, від 04.03.2025 у справі № 922/4650/23 Верховний Суд вказав, що наслідки недотримання зазначеного правила щодо оскарження ухвали у справі про банкрутство визначені ГПК України та передбачають, що апеляційний господарський суд не приймає до розгляду і повертає апеляційну скаргу на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України - якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, тобто якщо скаргу подано з порушенням відповідних приписів статей 254, 255 ГПК України, або без урахування окремих винятків за приписами КУзПБ, зокрема щодо неможливості оскарження ухвали за результатами розгляду вимог кредитора окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання (абзац 2 частини другої статті 47 КУзПБ).
Отже, КУзПБ визначає неможливість окремого оскарження так званої «індивідуальної» ухвали щодо розгляду вимог кредитора без одночасного оскарження ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, з огляду на тісну пов`язаність предметів їх регулювання, розглядуваного питання та відповідних наслідків. 
Водночас Верховний Суд вважає, що перегляд ухвали попереднього засідання щодо вимог конкретного кредитора є неможливим без втручання (перегляду) ухвали, якою і вирішено грошові вимоги такого кредитора (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.09.2025 у справі №908/1897/24).
Правильність такого підходу пояснюється зокрема тим, що у такому випадку унеможливлюється ситуація при апеляційному чи касаційному перегляді, за якої може бути скасована або змінена ухвала попереднього засідання в частині вимог певного кредитора при існуванні незміненої/нескасованої ухвали, постановленої за результатом розгляду вимог окремого кредитора («індивідуальна»). Протилежне, тобто перегляд ухвали попереднього засідання без «індивідуальної» ухвали по суті позбавляє скаржника на перегляд мотивів, яких дійшов суд в індивідуальній ухвалі при розгляді вимог окремого кредитора (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16.04.2026 у справі № 916/4552/24).
У цій справі, як зазначалось, за результатом розгляду заяви з грошовими вимогами заявника - ТОВ «Укрдебт Плюс» по суті судом першої інстанції було постановлено індивідуальну ухвалу від 18.11.2025 (якою й було відмовлено у задоволенні такої заяви на загальну суму вимог 8 515 780,40 грн).
Натомість в ухвалі від 02.12.2025 за підсумками попереднього засідання місцевим господарським судом визначено розмір та перелік визнаних вимог для внесення арбітражним керуючим (керуючим реструктуризації) до реєстру вимог кредиторів, а також зазначено не визнані судом вимоги кредиторів, а саме: ТОВ «Укрдебт Плюс» до боржника на загальну суму 8 515780,40 грн.
З матеріалів справи вбачається, що скаржник в поданій апеляційній скарзі чітко визначив предмет апеляційного оскарження, а саме - ухвалу попереднього засідання від 02.12.2025 у справі № 916/1555/23 в частині відмови у визнанні грошових вимог кредитора ТОВ «Укрдебт Плюс» до боржника на суму 8 515 780,40 грн.
Колегія суддів зауважує, що принцип диспозитивності господарського судочинства (стаття 14 ГПК України) полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до наведеного принципу скаржник сам визначає предмет апеляційного оскарження, тож правильними є висновки апеляційного суду про те, що без одночасного оскарження в апеляційному порядку індивідуальної ухвали від 18.11.2025, яка постановлена за результатом розгляду по суті заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» та якою відхилено грошові вимоги заявника, із ухвалою попереднього засідання суду в частині зазначення невизнаних кредиторських вимог (що відповідає визначеному абзацом другим частини другої статті 47 КУзПБ порядку), дослідження судом апеляційної інстанції обґрунтованості грошових вимог ТОВ «Укрдебт Плюс» було б таким, що не узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства.
Разом з тим, на переконання Верховного Суду, процесуальний наслідок апеляційного оскарження ухвали попереднього засідання без одночасного оскарження індивідуальної ухвали, постановленої за результатами розгляду по суті заяви з грошовими вимогами кредитора має бути аналогічним протилежній ситуації, про що описано вище, а саме - повернення такої скарги на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України.
У наведеному колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.04.2026 у справі № 916/4552/24 та яка підлягає врахуванню у цій справі відповідно до вимог частини четвертої статті 300 ГПК України (за змістом якої Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги). 
Крім того, у зазначеній постанові у справі № 916/4552/24 за подібних правовідносин Верховний Суд також виснував, що: «суд апеляційної інстанції помилково ухвалив рішення по суті про залишення ухвали попереднього засідання без змін, оскільки у цій справі провадження належало закрити, як помилково відкрите.
Верховний Суд не може самостійно усунути зазначене порушення, виходячи з меж розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених статтею 300 ГПК України, а тому справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції на новий розгляд». 
Зважаючи на релевантність наведеної судової практики до спірних правовідносин у цій справі, що розглядається, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний господарський суд безпідставно оскарженою постановою від 31.03.2026 залишив без змін ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 в частині відмови у визнанні грошових вимог ТОВ «Укрдебт Плюс» до боржника у розмірі 8515780,40 грн (у дійсності - в частині зазначення не визнаних судом вимог цього кредитора).
Таке правозастосування не узгоджується з вимогами процесуального закону та зазначеною вище правовою позицією Верховного Суду (постанова від 16.04.2026 у справі № 916/4552/24), що є підставою для скасування оскарженої постанови з направленням цієї справи у відповідній частині до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, зокрема для вирішення питання щодо прийнятності апеляційної скарги за умови, що апеляційне провадження за такою скаргою уже відкрите.
Таким чином, оскаржена постанова апеляційного господарського суду не відповідає встановленим статтею 236 ГПК України критеріям законності та обґрунтованості судового рішення, що свідчить про часткову обґрунтованість доводів касаційної скарги заявника.
Разом з тим, суд касаційної інстанції не надає оцінку доводам скаржника, які стосуються наявності/відсутності підстав для визнання грошових вимог заявника, оскільки така оцінка може бути здійснена лише за результатами належно ініційованого та здійсненого за тим апеляційного перегляду відповідно до вимог статті 47 КУзПБ.
Доцільним Верховний Суд вважає також звернути увагу скаржника на те, що, з метою реалізації свого права на апеляційне оскарження, заявнику необхідно подати апеляційну скаргу одночасно на обидві ухвали у справі, а саме: на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.11.2025 (якою розглянуто по суті та відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 8 515 780,40 грн) та на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 (в частині зазначення не визнаних судом вимог ТОВ «Укрдебт Плюс» у розмірі 8 515 780,40 грн).
При цьому безпідставне зазначення Господарським судом Одеської області в резолютивній частині ухвали від 18.11.2025 про те, що ця ухвала оскарженню не підлягає, не може бути підставою для обмеження встановленого законом та гарантованого Конституцією України права заявника на апеляційне оскарження, яке, однак, має реалізовуватись шляхом одночасного оскарження відповідної «індивідуальної» ухвали від 18.11.2025 разом з ухвалою попереднього засідання місцевого господарського суду від 02.12.2025 в частині грошових вимог заявника.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
Зважаючи на допущене апеляційним господарським судом порушення норм процесуального права та необхідність врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку скасування оскарженої постанови з направленням матеріалів цієї справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Водночас касаційна скарга ТОВ «Укрдебт Плюс» підлягає задоволенню частково, оскільки підстави, з яких Верховний Суд зробив висновок про скасування оскарженої постанови, не були доводами такої скарги.
При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно врахувати зазначене у цій постанові та правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2026 у справі № 916/4552/24, вжити усі необхідні заходи для розгляду апеляційної скарги у визначений законом спосіб, прийнявши законне та обґрунтоване рішення.
Розподіл судових витрат
Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржена постанова підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задовольнити частково.

2 Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 916/1555/23 скасувати.

3. Справу № 916/1555/23 в скасованій частині передати на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 
Судді С. В. Жуков
В. І. Картере