Справа №567/332/26
Провадження №2/567/441/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Василевич О.В. 
секретар - Приступа А.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:

ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 22039000119709 від 04.04.2019 року в розмірі 6 087,88 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору №22039000119709 від 04.04.2019 року, укладеного у письмовій формі з АТ "Банк Кредит Дніпро", відповідач отримав кредит у сумі 6 800 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. 
В подальшому, відповідно до укладеного між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 року та реєстру боржників від 15.12.2021 року до вищевказаного договору факторингу, АТ "Банк Кредит Дніпро" передало (відступило) на користь ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 в розмірі 6 087,88 грн., з яких : 3 153,11 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 486,77 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом та 2 448 грн. - сума заборгованості за комісією. 
Зазначає, що первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. 
У порушення умов укладеного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 6 087,88 грн. 
За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 10.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 09.03.2026 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та саме за вказаною адресою було надіслано відповідачу судові повістки та інші процесуальні документи.  
За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.
З матеріалів справи судом встановлено, що 04.04.2019 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та відповідачем ОСОБА_1 в письмовій формі укладено кредитний договір №22039000119709, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 800 грн. шляхом безготівкового переказу на свій банківський рахунок, строком на 12 місяці (з 04.04.2019 р. до 04.04.2020 р.), зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 0,001 % річних (на строкову заборгованість) та за процентною ставкою у розмірі 56 % річних (на прострочену заборгованість), а також зі сплатою комісії за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 6 % від суми кредиту (пункти 1.1-1.4 кредитного договору) (а.с.29 на звороті). 
Сторони кредитного договору домовились, що платежі в погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитними коштами та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (п.2.1 кредитного договору). 
Крім того, згідно п.3.6 кредитного договору з підписанням кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив, що банк у письмовій формі надав всю передбачену чиннним законодавством інформацію про умови кредитування, надав для ознайомлення в письмовій формі паспорт кредиту, надав в повному обсязі інформацію, що передбачена ч.2 ст.13 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписав зазначений договір власноручним підписом та 04.04.2019 р. отримав кредит в сумі 6 800 грн. в безготівковій формі на свій банківський рахунок, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 за 04.04.2019 р. та вказані обставини відповідачем не спростовані та не заперечуються (а.с.81).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту в АТ "Банк Кредит Дніпро".
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
З матеріалів справи судом також встановлено, що відповідно до укладеного між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 року та реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу, АТ "Банк Кредит Дніпро" передало (відступило) на користь ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" за плату належні йому права вимоги до боржника ОСОБА_1 в розмірі 6 087,88 грн., з яких : 3 153,11 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4,86 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом та 2 448 грн. - сума заборгованості за комісією, що підтверджується договором факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 року, актом приймання-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 15.12.2021 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 15.12.2021 року, актом приймання-передачі прав вимог до вищевказаного договору факторингу від 15.12.2021 року (а.с.11, 16-22, 24-25).
Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. 
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. 
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив повне погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. 
З огляду на те, що ОСОБА_1 згідно укладеного кредитного договору взяв на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту. 
Отже, заборгованість відповідача за кредитним договором № 22039000119709 від 04.04.2019 року, з урахуванням частково сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості, за основною сумою боргу становить 3 153,11 грн. (6 800 грн. – 591,99 грн. – 592 грн. – 76 грн. – 306,40 грн. – 336,80 грн. – 780,45 грн. – 485,60 грн. – 255,20 грн. – 222,45 грн. = 3 153,11 грн.) (а.с.88). 
Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за основною сумою боргу, а відтак розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у вищевказаному розмірі. 
При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. 
Суд враховує, що кредитним договором № 22039000119709 від 04.04.2019 року визначено, що кредит надано строком на 12 місяців, та розмір відсотків за користування кредитними коштами становить 0,001 % річних (строкова заборгованість), крім того сторони досягнули домовленості та встановили розмір відсотків за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 56 % річних (на прострочену заборгованість).
Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем та не спростованої відповідачем, борг ОСОБА_1 зі сплати відсотків за користування кредитом становить 486,77 грн., який на даний час не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача.
При вирішенні позовної вимоги про стягнення комісії суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Комісія була також відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останньої щодо включення комісії до загальних витрат за договором.
Умовами кредитного договору передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить щомісячно 6 % від суми кредиту, тобто 408 грн. (6 800 грн. х 6 % = 408 грн.), та саме такий розмір комісії відображено у графіку платежів за кредитним договором (п.1.2, 4 кредитного договору) (а.с.29 на звороті).
Суд враховує, що кредитним договором № 22039000119709 від 04.04.2019 р. визначено, що кредит надано строком на 12 місяці, тобто з 04.04.2019 р. по 04.04.2020 р. 
Згідно розрахунку заборгованості заявлений до стягнення борг ОСОБА_1 зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості визначено у розмірі 2 448 грн., і такий борг розраховано позивачем в межах визначеного кредитним договором 12 місячного строку кредитування.
Як було вище встановлено судом розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 408 грн., яка підлягає сплаті щомісяця (п.1.2 кредитного договору), та з урахуванням строку кредитування та періодичності сплати такої комісії, визначеної у графіку платежів, заборгованість зі сплати такої комісії згідно розрахунку заборгованості станом на дату закінчення строку кредитування становить 2 448 грн. (408 грн. х 12 місяців = 4 896 грн. (загальна сума комісія згідно умов договору, яка підлягає сплаті в межах строку кредитування), та з урахуванням сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості по комісії остаточний борг становить 2 448 грн. (4 896 грн. – 408 грн. – 408 грн. – 408 грн. – 408 грн. – 408 грн. – 408 грн. = 2 448 грн.) (а.с.89), який на даний час не сплачено, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача.
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. 
Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано.
Окрім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
Як встановлено судом, укладений відповідачем вищевказаний кредитний договір ним не оспорювався та не визнавався судом недійсними.
У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, сплати відсотків за їх користування та комісії, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі договору факторингу. 
З врахуванням наведеного, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором № 22039000119709 від 04.04.2019 року становить 6 087,88 грн., в тому числі: 3 153,11 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 486,77 грн. – сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та 2 448 грн. – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту.
При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки судових витрат суд виходить з наступного.
За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 2 662,40 грн. 
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 3 500 грн.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером.
Згідно з положеннями ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. 
Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23.01.2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.
До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правової допомоги № 43453613/1 від 25.08.2025 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 22039000119709 від 04.04.2019 р., акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 26.01.2026 р. та опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.9, 12, 13-15, 23).
З наданих суду доказів вбачається, що 25.08.2025 року між позивачем ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" та адвокатом Гулієвою С.А. було укладено договір про надання правової допомоги №43453613/1 від 25.08.2025 року та додаткову угоду №22039000119709 від 26.01.2026 р. до даного договору (а.с.13-15, 23).
Згідно акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги №22039000119709 від 26.01.2026 року, адвокатом було здійснено аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості і формування додатків до позовної заяви, та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 3 500 грн. (а.с.9).
Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, а також задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3 000 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, -
у х в а л и в :

Позов ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ 43453613) заборгованість за кредитним договором № 22039000119709 від 04.04.2019 року у розмірі 6 087 (шість тисяч вісімдесят сім) грн. 88 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістесят дві) грн. 40 коп. та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 04.05.2026 року.

Суддя Острозького районного суду	Василевич О.В.