Дата документу 05.06.2026
Справа № 334/3020/26
Провадження № 2/334/2774/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі
судді Бредіхіна Ю.Ю.,
за участю секретаря Іванової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення суми,
установив:
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 107 400 грн., які є заборгованістю по кредиту у розмірі 30 000 грн., процентами у розмірі 62 400 грн. та штрафними санкціями у розмірі 15 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01.02.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2066626 в електронній формі, в порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За кредитним договором ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 30 000 грн. строком на 360 днів під 1 % на день (фіксована процентна ставка). Кошти перераховані на картковий рахунок відповідача. 
Позичальник порушила графік повернення споживчого кредиту та сплати процентів, своєчасно не сплачувала платежі за кредитним договором, чим допустила їх прострочення.
28.08.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір факторингу № 28082025, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідач у відзиві на позов заперечила проти позовних вимог, вказавши на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт укладання договору, факт надання кредиту та його розмір, факт приналежності банківської карти, на яку нібито було перераховано грошові кошти, відповідачу. Крім того, проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою 0,9-1 відсотка на день, що у річному вимірі становить понад 300 відсотка річних, а їх загальний розмір – 62 400 грн., значно перевищує суму фактично отриманого кредиту. Встановлення такої процентної ставки призводить до істотного збільшення обсягу зобов`язань позичальника, що не відповідає принципу співмірності відповідальності та фактично створює для споживача надмірний фінансовий тягар.
Оскільки спірні правовідносини виникли та існують у період дії воєнного стану, відповідач звільняється від відповідальності у вигляді нарахування штрафних санкцій. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій є безпідставними
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 12.12.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін, призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою від 05.06.2026 року закрито підготовче провадження, справа призначена у судове засідання для розгляду по суті.
Від сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності.
ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.
01.02.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 2066626, за умовами якого ТОВ «Селфі Кредит» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 30 000 грн., строком на 360 днів під 1,0 % на день (процентна ставка фіксована).
Кредит наданий шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача, а сам договір укладений в електронній формі.
Кредитний договір підписаний відповідачем у відповідності до вимог статей 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі і перерахував 30 000 грн. на картковий рахунок відповідача ЕПЗ № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» за вих. № 20250828-1804 від 28.08.2025 року. 
28.08.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір факторингу № 28082025, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28.08.2025 року, який є додатком до договору факторингу, ТОВ «ФК «Позика» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 107 400 грн.
ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису із одноразовим ідентифікатором відповідача.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків.
При цьому суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 15 000 грн., оскільки пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, вимога позивача про стягнення штрафу за прострочення виконання кредитних зобов`язань в сумі 15 000 грн. задоволенню не підлягає.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).
Позивачем надано суду копії договору про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт та детальний опис робіт. Усі перелічені документи складені та підписані ФОП ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом. 
Слід зазначити, що у відповідності до приписів Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
вирішив:
позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (юридична адреса: Київська область, м. Бровари, бул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ 39493634) заборгованість за кредитним договором №2066626 від 01.02.2025 року у сумі 92 400 (дев`яносто дві тисячі чотириста) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (юридична адреса: Київська область, м. Бровари, бул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ 39493634) судовий збір у сумі 2 290 (дві тисячі двісті дев`яносто) гривень 56 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Ю.Ю. Бредіхін