П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1729/25	

Головуючий І інстанції: Гордієнко Т.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів – Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській, АР Крим і м.Севастополі області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали суду - 12.08.2025р.) у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроіндустрія» до Головного управління ДПС у Херсонській, АР Крим і м.Севастополі області про визнання протиправним і скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
24.02.2025р. СТОВ «Агроіндустрія» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС у Херсонській, АР Крим і м.Севастополі області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 30.12.2024р. №146-лр в частині анулювання ліцензії №21049414202000543 на право зберігання пального з терміном дії з 28.02.2020р. до 28.02.2025р.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач безпідставно прийняв спірне розпорядження від 30.12.2024р. №146-лр та протиправно скасував ліцензію на право зберігання пального, оскільки позивачем було вчасно внесено усі платежі за цю ліцензію.
Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому, посилаючись на порушення підприємством позивача вимог п.6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 18.06.2024р. №3817-ІХ, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025р. адміністративний позов ТОВ «Агроіндустрія» - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано Розпорядження ГУ ДПС у Херсонській, АР Крим і м.Севастополі області №146-лр від 30.12.2024р. в частині анулювання виданої СТОВу «АГРОІНДУСТРІЯ» ліцензії з реєстраційним №21049414202000543 на право зберігання пального з терміном дії з 28.02.2020р. до 28.02.2025р. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Херсонській, АР Крим і м.Севастополі області на користь СТОВ «Агроіндустрія» судовий збір в розмірі 3028 грн.
Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, відповідач 09.09.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2025р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
19.09.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач категорично заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
23.10.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали даної справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних і достатніх підстав для її задоволення. 
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ТОВ «АГРОІНДУСТРІЯ» (код ЄДРПОУ 3966432) зареєстровано як юридична особа та з дати реєстрації перебуває на податковому обліку. Місцезнаходження юридичної особи: м.Миколаїв, вул.Конопатна,83. Адреса місця зберігання пального (складу): Херсонська обл., Білозерський район, с.Черешеньки, вул.Польова,11.
Також підприємство позивача - є платником акцизного податку, у зв`язку з чим, 26.02.2020р. ГУ ДПС в Херсонській, АР Крим і м.Севастополі області йому було видано відповідну ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, 6000 л.) реєстраційний №21049414202000543 з терміном дії з 28.02.2020р. до 28.02.2025р. (т.б. на 5 років).
Протягом 2020-2024р.р. СТОВ «Агроіндустрія» здійснювало оплату за ліцензію, що підтверджується наступними платіжними документами:
- платіжне доручення №307 від 20.02.2020р. сплачена сума - 780,00грн., призначення платежу «Плата за ліцензію на право зберігання пального. Без ПДВ»;
- платіжне доручення №590 від 08.02.2021р. сплачена сума - 780,00грн., призначення платежу «Плата за ліцензію на право зберігання пального за 2021рік.Без ПДВ»;
- платіжне доручення №1117 від 03.02.2022р. сплачена сума - 780,00грн., призначення платежу «Плата за ліцензію на право зберігання пального (виключно для власних потреб) за 2022р. без ПДВ»;
- платіжна інструкція №1251 від 17.02.2023р. сплачена сума - 780,00грн., призначення платежу «Плата за ліцензію на право зберігання пального (виключно для власних потреб) за 2023р.без ПДВ»;
- платіжна інструкція №1532 від 26.02.2024р. сплачена сума - 780,00грн., призначення платежу «Ліцензія на право зберігання пального (виключно для власних потреб) за 2024р., СТОВ "Агроіндустрія" 39669432».
Проте, 30.12.2024р. уповноваженою особою ГУ ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі прийнято розпорядження №146-лр, яким з 01.03.2024 року було анульовано видану СТОВу «Агроіндустрія» ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний №21040414202000543 з терміном дії з 28.02.2020р. до 28.02.2025р. з підстав несплати чергового платежу.
Не погоджуючись з такими діями та спірним розпорядженням контролюючого органу, вважаючи його протиправним і безпідставним, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та передчасності і невмотивованості прийнятого відповідачем спірного рішення. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими, заснованими на законі та на судовій практиці Верховного Суду, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.2 КАС України, «завданням адміністративного судочинства» є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, як видно з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, з 01.01.2011р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 
Як слідує зі змісту положень п.6 розділу ХШ «Перехідні положення» Закону України №3817, суб`єкт господарювання, який починаючи з дня введення «воєнного стану» в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022р. №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022р. №2102-IX, до дня набрання чинності цим Законом, здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої закінчився у цей період, та який не отримав нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зобов`язаний протягом 3-х місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності:
- подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у порядку, визначеному Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального";
- сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності, у тому числі за період з дня закінчення строку дії раніше виданої/наданої ліцензії до останнього дня третього місяця, наступного за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, або до дня отримання нової ліцензії.
Суб`єкт господарювання, який у період, визначений абзацом 1 цього пункту, здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої не закінчився у такий період, але за якою не сплачено чергові платежі, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
У разі ж невиконання суб`єктом господарювання протягом визначеного цим пунктом періоду вимоги щодо сплати чергових платежів:
- дія ліцензії, строк дії якої не закінчився у період, визначений абзацом 1 цього пункту, припиняється органом ліцензування у порядку, визначеному Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", з дня несплати першого чергового платежу.
Відповідно до пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону №3817, розділ VII «Ліцензування» Закону №3817 набирає чинності та вводиться в дію з 01 січня 2025 року (крім п.п.22,23,25 ч.2 ст.46 «Припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності», якою встановлено підстави для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, і ст.49 «Порядок інформування суб`єктів господарювання про вартість ліцензії на право провадження відповідних видів господарської діяльності».
Пунктом 2 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону №3817 встановлено, що положення Закону №481 до дня втрати ним чинності застосовуються в частині, що не суперечить положенням Закону №3817.
Згідно з ч.6 ст.16 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481 (який є чинним до 01.01.2025 в частині, що не суперечить положенням Закону №3817), контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжної інструкції на перерахування плати чергового платежу за ліцензію з відміткою банку/небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання.
Так, згідно із ст.3 Закону №481/95-ВР, ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження.
А як передбачено приписами ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі: зокрема: несплати чергового платежу за ліцензію.
Так, як встановлено з матеріалів справи, спірним розпорядженням №146-лр від 30.12.2024р. підприємству позивача було анульовано ліцензію на право на зберігання пального - за несплату чергового платежу за ліцензію .
Так, відповідач у відзиві на позов зазначив, що з врахуванням положень п.6 розд. XII Закону №3817, ст.15 Закону №481, ст.ст.1,3 Закону № 5203, ст.6 Закону № 222 та ст.42 Податкового кодексу України, для підтвердження сплати чергових платежів за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності та зарахування коштів до місцевого бюджету, суб`єкту господарювання в термін 27.07.2024р. до 01.11.2024р. необхідно було звернутися до органу ліцензування з відповідною заявою. Ліцензія видається та подовжується за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджується внесення річної плати за ліцензію.
Проте, згідно до даних Журналу реєстрації вхідної кореспонденції в ІКС «Управління документами» до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі заяв на внесення чергового платежу до ліцензії, копій платіжних інструкцій на перерахування плати чергових платежів за ліцензією з відміткою банку/небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання від СТОВ «Агроіндустрія» не надходило.
Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій та вже зазначалося вище, в оскаржуваному розпорядженні №146-лр чітко зазначено, що ліцензія позивачу анульована саме за несплату чергового платежу, однак, надані суду 1-ї інстанції представником позивача платіжні інструкції свідчать про протилежне, а саме про те, що СТОВ «Агроіндустрія» насправді була повністю здійснена оплата за ліцензію, а тому, відповідно, в даному випадку, відсутній склад порушення позивачем вимог ст.15 ЗУ №481.
При цьому, також варто звернути увагу й на те, що Верховний Суд в своїй постанові від 23.05.2024 року у справі №320/8612/22 формував позицію, яка полягає у наступному: «Відповідно до спірного розпорядження (у справі, що розглядалася Верховним Судом) ліцензію відповідачу анульовано на підставі несплати чергового платежу за ліцензію. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що позивачем було сплачено плату за ліцензію до закінчення терміну попередньої сплати, який охоплював період дії ліцензії з 20 липня 2021 року до 20 липня 2022 року, що підтверджується платіжними дорученнями від 02.07.2021р. №1586, від 20.09.2021р. №1659. Вказана плата була перерахована Товариством на діючий на момент її сплати бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу. Отже, ліцензію на зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки було анульовано без наявності законних підстав».
Таким чином, з огляду на обставини даної справи, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що фактично відповідачем було анульовано ліцензію позивача лише тільки за те, що останній не подав контролюючому органу копію платіжної інструкції на перерахування плати чергового платежу за ліцензію з відміткою банку/ небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання, але чинним законодавством не передбачена відповідальність у вигляді анулювання ліцензії за ненадання платіжної інструкції контролюючому органу, а тому, відповідно, спірне розпорядження ГУ ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі №146-лр від 30.12.2024р. є протиправним та не відповідає критеріям, встановленим ст.2 КАС України для рішення суб`єкта владних повноважень, в зв`язку із чим, позов дійсно підлягає задоволенню.
Інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах чинного законодавства та повністю спростовуються матеріалами справи. 
До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів також керується і ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській, АР Крим та м.Севастополі області – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 22.05.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль 

В.О. Скрипченко