Справа 206/4651/24 
Провадження 2/206/46/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року       м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді      Малихіної В.В.,
за участі секретаря      Тимченко Ю.А.,
представника позивача    Боговенко С.Ю., 
представника відповідача    Андрієнко В.А.,
представника третьої особи   Яланської Ю.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та припинення права володіння та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання добросовісним набувачем, 
ВСТАНОВИВ: 

06 вересня 2024 року позивач звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та припинення права володіння. Свої вимоги обґрунтував тим, що за інформацією, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міській раді стало відомо, що 06 серпня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О. вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 32766779 за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна – автозаправну станцію загальною площею 3,4 кв. м, яка складається із: літ. «А» – господарський блок, літ. «Б» під літ. «Г» – операторська, літ. «В» під літ. «Г» – резервуар, літ. «Г» – навіс, літ. «Д» – вбиральня, літ. «Е» під літ. «Г» – колонка, І – мостіння, розташовану на АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер: 175/2010-04, виданий 20 липня 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 14211022347, виданий 21 серпня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Однак під час перевірки було встановлено, що реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21 серпня 2011 року та щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт № 175/2010-04 не здійснювалась. В архіві Управління відсутня інформація щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту на АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи, на підставі яких за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автозаправну станцію на АДРЕСА_1 , уповноваженим органом не видавались. Для отримання дозволу на виконання будівельних робіт (автозаправної станції) ОСОБА_2 повинен був надати до заяви документи, що засвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташована зазначена автозаправна станція. Реєстраційні записи щодо договорів оренди землі, укладених між міською радою та ОСОБА_2 , на земельну ділянку на АДРЕСА_1 відсутні. Зазначена земельна ділянка ОСОБА_2 міською радою в оренду чи користування не передавалась. Земельна ділянка, на якій розташоване вказане самочинно побудоване нерухоме майно, належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. Спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці, не відведеній для вказаної мети, за відсутності декларації про початок будівельних робіт і декларації про готовність об`єкту до експлуатації. Вказане свідчило про відсутність правових підстав вважати, що ОСОБА_2 набув право власності на нього. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 не був законним власником спірного майна, між ТОВ «Джерман Дніпро» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 14 серпня 2019 року, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно, зокрема: автозаправна станція, розташована на АДРЕСА_1 , загальною площею 3,4 кв. м. Відповідно до умов цього договору право власності на зазначену автозаправну станцію належить іпотекодавцю, зареєстроване за ним у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. На підставі іпотечного договору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О. вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку. У подальшому на підставі нотаріально посвідченої заяви від 07 жовтня 2019 року вказане нерухоме майно за іпотечним договором перейшло до ТОВ «Джерман Дніпро», про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності на об`єкт нерухомого майна. Надалі, за інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було з`ясовано, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.04.2024 внесено запис про право власності № 54582605 за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - автозаправну станцію (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1891352612101), загальною площею 3,4 кв. м, яка складається з літ. А – господарський блок, літ. Б під Г– операторська, літ. В під Г – резервуар, літ. Г – навіс, літ. Д – вбиральня, літ. Е під Г – колонка, I – мостіння, та розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу №601 від 15.04.2024. Предствник позивача посилається на порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради шляхом проведення протиправної державної реєстрації без дотримання положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку передбачено для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) на об`єкт самочинного будівництва, який розташований на земельній ділянці, що належить до комунальної власності без згоди власника – Дніпровської міської ради, та порушує законне право міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості, набуття прав та реалізації прав на землю (земельну ділянку) комунальної власності, а також майнові інтереси громади в особі Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження землею, що є порушенням економічних інтересів громади. Просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні Дніпровській міській раді земельною ділянкою, шляхом демонтажу самочинно побудованого нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891352612101), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: літ. А – господарський блок, літ. Б під Г– операторська, літ. В під Г – резервуар, літ. Г – навіс, літ. Д – вбиральня, літ. Е під Г – колонка, I – мостіння, за ОСОБА_3 (код РНОКПП НОМЕР_1 ).Припинити право володіння ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) нерухомим майном, щорозташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 1891352612101), яке складається з літ. А – господарський блок, літ. Б під Г– операторська, літ. В під Г – резервуар, літ. Г – навіс, літ. Д – вбиральня, літ. Е під Г – колонка, I – мостіння, шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 1891352612101.
10 вересня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 
26.11.2024 року на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи ТОВ «Джерман Дніпро», відповідно до яких зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими з тих підстав, що дозвільна документація для будівництва автозаправної станції, а саме дозвіл на виконання будівельних робіт № 175-1/2010-04 був виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровські області 20.07.2010 року, тобто до набрання чинності Порядком ведення єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовість об`єкта до експлуатації та видних сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів. Лист ДАБІ у Дніпропетровській області від 19.03.2020 року № 1004-1.14/714, на який посилається представник позивача вказує лише на відсутність інформації щодо реєстрації вказаної декларації, але не на відсутність такої декларації та її реєстрації. Наполягає на тому, що вони були добросовісними набувачами майна і наразі відповідач також є добросовісним набувачем майна, та звертає увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Від представника позивача надійшов відзив на пояснення третьої особи, відповідно до якої зазначено, що Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (лист від 19.03.2020 № 1004-1.14/714) повідомлено, що згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато з 20.05.2011, та відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 по 20.05.2011) відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21.08.2011 та щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт № 175/2010-04.Також, листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 19.03.2020 № 4/1-124 надано інформацію, що в архіві Управління відсутня інформація, щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до уточненої інформації, зазначеної у листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 30.11.2022 №4/1- 289 відсутні відомості про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21.08.2011 та видачі дозволів виконання будівельних робіт № 175/2010-4, №175-1/2010-04 від 20.07.2010 по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 .Таким чином, дозвіл на виконання будівельних робіт № 175/2010-4, № 175- 1/2010-04 від 20.07.2010 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21.08.2011, на підставі яких за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 , уповноваженим органом не видавались.Однак, представник ТОВ «Джерман Дніпро» зазначає про те, що поняття «відсутність інформації», вказує лише на відсутність інформації щодо реєстрації вказаної декларації, але не на відсутність такої декларації та її реєстрації. Натомість з таким висновком погодитись не можна, оскільки якби дана декларація існувала вона була би внесена у відповідний реєстр. З аналізу вищенаведених норм вбачається, щодо обов`язковою умовою для отримання дозволу на виконання будівельних робіт (автозаправної станції)  ОСОБА_2 повинен був надати до заяви документи, що засвідчують право власності або право користування земельною ділянкою на якій розташована зазначена автозаправна станція.Також представник зазначає, що земельна ділянка, на якій розташовано вказане самочинно побудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради листом від 26.03.2020 № 4/11-1351 повідомлено, що станом на 19.03.2020 інформацією за результатами пошуку за адресою земельної ділянки у Системі не виявлено реєстраційних записів щодо договорів оренди землі, укладених між міською радою та ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .Також, листом департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 06.12.2022 №4/11-569 було надано уточнену інформацію, що станом на 02.12.2022 за результатами пошуку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в підсистемі «Фіскальний кадастр» Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпропетровська не виявлено реєстраційних записів договорів щодо цивільно- правових угод, укладених між Дніпровською міською радою та ОСОБА_2 .. Таким чином з наведеного вище вбачається, що зазначена земельна ділянка ОСОБА_2 міською радою в оренду, чи користування не передавалась, право забудови цієї земельної ділянки не надавалось.Враховуючи те, що дозвіл на виконання будівельних робіт № 175/2010-4, № 175- 1/2010-04 від 20.07.2010 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21.08.’2011, на підставі яких за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 , уповноваженим органом не видавались, тому спірний об`єкт є самочинним.Враховуючи, що державна реєстрація прав на об`єкт нерухомого майна – автозаправну станцію загальною площею 3,4 кв. м, яка складається із: літ. «А» – господарський блок, літ. «Б» підліт. «Г» – операторська, літ. «В» підліт. «Г» – резервуар, літ. «Г» – навіс, літ. «Д» – вбиральня, літ. «Е» підліт. «Г» – колонка, І – мостіння, розташовану на АДРЕСА_1 , як на нерухоме майно була здійснена помилково, а зазначене майно не є нерухомим, така державна реєстрація підлягає скасуванню із закриттям відповідного розділу Державного реєстру. (Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі 914/1785/22).За таких обставин вимога про припинення права володіння ОСОБА_1 нерухомим майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 1891352612101), яке складається з літ. А – господарський блок, літ. Б під Г– операторська, літ. В під Г – резервуар, літ. Г – навіс, літ. Д – вбиральня, літ. Е під Г – колонка, I – мостіння, шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 1891352612101 є належним способом захисту. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
20.01.2025 року від представника ТОВ «Джерман Дніпро» надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що з врахуванням того, що права Дніпровської міської ради можуть бути захищені шляхом повернення земельної ділянки, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинного будівництва -автозаправної станції, то позовні вимоги про припинення права володіння ОСОБА_1 нерухомим майном, шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 1891352612101 до задоволення не підлягають, оскільки задоволення цих вимог не призведе до ефективного способу захисту порушених прав, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначила, що 15.04.2024р. між ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО», ідентифікаційний код юридичної особи 41260761(дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.04.2017, номер запису про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну 12241020000080800), місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 11Л, в особі директора ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що діє на підставі Статуту та Рішення одноособового учасника від 03 вересня 2018, (надалі - ПРОДАВЕЦЬ) та відповідачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який не перебуває в зареєстрованому шлюбі на момент набування майна, про що нотаріусу подано відповідну заяву, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства, щодо недійсності правочинів, перебуваючи у здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, зробили пропозицію укласти цей договір за місцем знаходження майна, а саме у місті Дніпро, посвідчити його там же та уклали договір купівлі-продажу автозаправної станції про таке: 1. Продавець, передає у власність (продає), аПокупець приймає у власність (купує), та сплачує вартість за ціною та у порядку, що передбачена цим договором АВТОЗАПРАВНУ СТАНЦІЮ, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Сонячна набережна (колишня назва Малиновського маршала), будинок 92 (дев`яносто два), надалі «об`єкт купівлі-продажу», що розташоване на земельній ділянці, право власності на яку не реєструвалося, що підтверджується листом Держгеокадастру від 21.03.2024 № 29-4-0.38-1115/299- 24-0.38. 2. Опис об`єкту нерухомого майна: загальною площею 3,4 кв.м, та складається з: літ.А - господ.блок, літ. Б під Г - операторська, літ. В під Г - резервуар, літ. Г - навіс, літ. Д - вбиральня, літ. В під Г - колонка, І - мостіння. Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт купівлі-продажу було зареєстровано на Продавця на момент укладання цього договору. За умовами вищезазначеного договору Продавець стверджує, що на момент укладання цього договору об?єкт купівлі-продажу не перебуває під арештом чи забороною, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування іншими особами, як юридична адреса він не використовується. Треті особи не мають прав на об?єкт купівлі-продажу. Під забороною відчуження або арештом, іпотекою, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2024, нерухоме майно не перебуває (п. 7 договору). А, тому, з урахуванням викладеного, представник відповідача зазначає, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна набуто відповідачем на підставі, що не заборонена законом - із правочину, що відповідає приписам чинного законодавства України. Відтак, Відповідач є на даний час добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомого майна. Позивачем в свою чергу не доведено належними та достатніми доказами те, що ОСОБА_2 , ТОВ «Джерман-Дніпро», ОСОБА_1 набули право власності не у законний спосіб, та те, що Відповідач, наразі, не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна. Додатково Відповідач зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається виключно на лист ДепартаментуДержавної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, та стверджує, що у ОСОБА_2 відсутні документи, які надали йому право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, які засвідчили прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту автозаправної станції.
Від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої остання також посилалась на ті обставини, що 15.04.2024р. між ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО», ідентифікаційний код юридичної особи 41260761 (дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.04.2017, номер запису про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну 12241020000080800), місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 11Л, в особі директора ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що діє на підставі Статуту та Рішення одноособового учасника від 03 вересня 2018, (надалі - ПРОДАВЕЦЬ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який не перебуває в зареєстрованому шлюбі на момент набування майна, про що нотаріусу подано відповідну заяву, (надалі - ПОКУПЕЦЬ), попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства, щодо недійсності правочинів, перебуваючи у здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, зробили пропозицію укласти цей договір за місцем знаходження майна, а саме у місті Дніпро, посвідчити його там же та уклали договір купівлі-продажу автозаправної станції про таке: 1. Продавець, передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує), та сплачує вартість за ціною та у порядку, що передбачена цим договором АВТОЗАПРАВНУ СТАНЦІЮ, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Сонячна набережна (колишня назва Малиновського маршала), будинок 92 (дев`яносто два), надалі «об`єкт купівлі-продажу», що розташоване на земельній ділянці, право власності на яку не реєструвалося, що підтверджується листом Держгеокадастру від 21.03.2024 № 29-4-0.38-1115/299- 24-0.38. 2. Опис об`єкту нерухомого майна: загальною площею 3,4 кв.м, та складається з: літ.А - господ. блок, літ. Б під Г - операторська, літ. В під Г - резервуар, літ. Г - навіс, літ. Д - вбиральня, літ. В під Г - колонка, І - мостіння.
Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт купівлі-продажу було зареєстровано на Продавця на момент укладання цього договору. За умовами вищезазначеного договору Продавець стверджує, що на момент укладання цього договору об?єкт купівлі-продажу не перебуває під арештом чи забороною, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування іншими особами, як юридична адреса він не використовується. Треті особи не мають прав на об?єкт купівлі-продажу. Під забороною відчуження або арештом, іпотекою, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2024, нерухоме майно не перебуває (п. 7 договору). А, тому, з урахуванням викладеного, є підстави вважати, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна набуто Відповідачем за первісним позовом на підставі, що не заборонена законом - із правочину, що відповідає приписам чинного законодавства України. Відтак, ОСОБА_1 є на даний час добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомого майна.
Від представника позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого представник зазначив, що обов`язковою умовою правомірного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (лист від 19.03.2020 № 1004-1.14/714) повідомлено, що згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато з 20.05.2011, та відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 по 20.05.2011) відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21.08.2011 та щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт № 175/2010-04.У листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 19.03.2020 № 4/1-124 надано інформацію, що в архіві Управління відсутня інформація, щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до уточненої інформації, зазначеної у листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 30.11.2022 №4/1- 289 відсутні відомості про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21.08.2011 та видачі дозволів виконання будівельних робіт № 175/2010-4, №175-1/2010-04 від 20.07.2010 по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 .Таким чином, дозвіл на виконання будівельних робіт № 175/2010-4, № 175- 1/2010-04 від 20.07.2010 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21.08.2011, на підставі яких за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 , уповноваженим органом не видавались.  ОСОБА_1 стверджує, що придбав нежитлове приміщення загальною площею 3,4 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_3 , за договором купівлі-продажу від 15.04.2024 року, є його добросовісним набувачем, відповідно на підставі статті 120 ЗК України набув права користування земельними ділянками, на яких знаходяться ці приміщення. Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт. Відповідно до частини першої, одинадцятої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Якщо об`єкт нерухомого майна розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності. Представник позивача посилається на ті обставини, що наведені норми регулюють відносини набуття власником об`єкта нерухомого майна прав на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт. Так, за положенням частин 1, 2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже, приписи ст.376 ЦК України зазначають, що особа, що збудувала самочинно певне майно не набуває право власності на нього. А отже позбавлена права його відчужити. Дніпровська міська рада при поданні первісного позову зазначала, що спірний об`єкт нерухомого майна відповідає ознакам самочинно збудованого, оскільки: земельна ділянка ОСОБА_2 чи будь-якій іншій особи не передавалася під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалося, тому спірний об`єкт побудований без дозвільних документів для будівництва, який дає право виконувати будівельні роботи, але й ще на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13.З урахуванням положенням статті 377 ЦК України у редакції, яка була чинною на час укладення між ТОВ "Джерман Дніпро" та ОСОБА_2 іпотечного договору, які (положення статей) є загальновідомими, такі дії відповідача спростовують можливість робити висновок про те, що він є добросовісним набувачем, оскільки за умовами наведених норм права до набувача майна мало переходити і право власності чи право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні положення містяться і у статті 120 ЗК України у тій же редакції.Отже, таке право на землю вже мало існувати у попереднього власника нерухомого майна. При цьому слід зазначити, що згідно частини 2 статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово зазначала, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанови від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35)).Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання несприятливих наслідків для власника. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 1522/21119/12. Отже, вимога зустрічного позову про визнання його добросовісним набувачем спірного нерухомого майна - автозаправної станції, є неналежним способом захисту і задоволенню не підлягало (постанова  Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2024 по справі 205/3234/20.).За таких обставин, представник позивача посилається на те, що підстави для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , відсутні.
21.05.2025 року ухвалою суду провадження по справі було зупинено за клопотанням представника третьої особи до закінчення перегляду ВП ВС постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 року, рішення від 30.11.2022 року та додаткового рішення від 12.01.2023 року у справі № 908/2388/21.
12.01.2026 року ухвалою суду провадження по справі поновлено у зв`язку з усуненням обставин, що викликали його зупинення. 
16.03.2026 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 
Представник позивача в судовому засіданні підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити на підставі викладених обставин, також просила відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, як безпідставних. 
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила задовольнити зустрічні позовні вимоги про 
Представник третьої особи ТОВ "Джерман Дніпро" в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином, причина нявки суду не відома. 
Судом встановлено, що 06 серпня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2019 року № 48182444 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за ОСОБА_2 на автозаправну станцію загальною площею 3,4 кв. м, розташовану на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1891352612101), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 серпня 2019 року № 177029196 (т. 1, а. с. 81, 82). Це рішення приймалось державним реєстратором на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДП 14211022347, виданого 21 серпня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, та на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 175/2010-4, виданого 20 липня 2010 року цією Інспекцією.
14 серпня 2019 між ОСОБА_2 (іпотекодавцем) і ТОВ «Джерман Дніпро» (іпотекодержателем) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріально округу Деллаловим А. О., зареєстрований в реєстрі за № 296. 
Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку предмет іпотеки, опис якого наведено в статті 1.2. іпотечного договору, і така іпотека, створена цим договором, забезпечує виконання зобов`язань іпотекодавця, що витікають з договору позики від 13 серпня 2019 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, з урахуванням всіх змін, доповнень, нових редакцій, додаткових угод, договорів про внесення змін тощо. 
Як зазначено у пункті 1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, зокрема, автозаправна станція, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , опис об`єкта: літ. «А» – господ. блок площею 3,4 кв. м, літ. «Б» під літ. «Г» – операторська, літ. «В» під літ. «Г» – резервуар, літ. «Г» – навіс, літ. «Д» – вбиральня, І – мостіння; право власності на зазначену автозаправну станцію зареєстровано за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Деллаловим А. О.; номер запису про право власності іпотекодавця 32766712; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1891352612101; вартість майна згідно зі звітом про оцінку, проведену ТОВ «НІК-ЕКСПЕРТ», від 13 серпня 2019 року становить 28 952,00 грн; строк виконання зобов`язань боржника за основним договором – до 31 жовтня 2019 року.
Згідно з пунктом 5.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого запису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, у порядку, встановленому окремим договором; або в інший спосіб, передбачений чинним законодавством України, або визначений за домовленістю сторін. 
У пункті 5.4 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя: у разі виникнення в іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за основним договором у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмета іпотеки у свою власність; в разі застосування даного способу звернення стягнення на предмет іпотеки цей договір є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; в разі обрання іпотекодержателем даного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя у порядку, визначеному цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і не потребує додаткового оформлення угод між іпотекодержателем та іпотекодавцем; зазначене застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя; іпотекодавець бере на себе обов`язок вчиняти всі залежні від нього дії, які можуть стати необхідними для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а також дії, які не є необхідними, але можуть зробити процес переходу права власності належним, простим та максимально швидким. 
Відповідно до витягу № 207635965 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 27 квітня 2020 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О. 14 серпня 2019 року зареєстрував іпотеку (номер запису про іпотеку 32822644, рішення про державну реєстрацію індексний номер 48243639 від 14 серпня 2019 року) та вніс 14 серпня 2019 року запис про обтяження (номер запису 32822647 від 14 серпня 2019 року, рішення про державну реєстрацію індексний номер 48243642 від 14 серпня 2019 року) щодо об`єкта нерухомого майна – автозаправної станції загальною площею 3,4 кв. м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1891352612101 . 
Згідно із копією заяви ОСОБА_2 від 07 жовтня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. за № 368, він не заперечує щодо проведення реєстрації права власності на ім`я ТОВ «Джерман Дніпро» на предмет іпотеки, а саме автозаправної станції на АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 228), у зв`язку з порушенням умов договору позики грошей, на забезпечення виконання якого був укладений зазначений договір іпотеки.
15 жовтня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О. зареєстрував заяву № 377, відповідно до якої керівник ТОВ «Джерман Дніпро» просив вважати договір іпотеки № 296 таким, що припинив дію, та припинити обтяження й іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на автозаправну станцію, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
15 жовтня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріально округу Деллалов А. О. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49156517, форма власності: приватна, на автозаправну станцію з реєстраційним номером 1891352612101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Джерман Дніпро», запис № 33662937 від 10 жовтня 2019 року. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 17 жовтня 2019 року № 185169123 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О. вніс запис про припинення іпотеки від 17 жовтня 2019 року (номер запису про іпотеку 32822644) на підставі заяви № 296 від 15 жовтня 2019 року та згідно з рішенням про державну реєстрацію від 17 жовтня 2019 року № 49216154 . 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 17 жовтня 2019 року № 185170294 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріально округу Деллалов А. О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 жовтня 2019 року № 49216295 припинив обтяження на нерухоме майно, а саме автозаправну станцію на АДРЕСА_1 . 
21 січня 2020 року ТОВ «Джерман Дніпро» направило клопотання за вх. №36/299 до Дніпровської міської ради з проханням надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га, розташованої в Самарському районі за адресою: АДРЕСА_1 (на ділянці розміщена автозаправна станція) (т. 1, а. с. 238; т. 2, а. с. 212).
Листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 19 березня 2020 року № 1004-1.14/714 повідомлено Дніпровську міську раду про те, що згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, ведення якого розпочато з 20 травня 2011 року, та відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01 січня 2008 року до 20 травня 2011 року) відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21 серпня 2011 року та видачі дозволу на виконання будівельних робіт № 175/2010-4. 
У листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю від 19 березня 2020 року № 4/1-124 зазначено, що в архіві Управління відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21 серпня 2011 року та дозволу на виконання будівельних робіт № 175/2010-4, виданих Інспекцією державного архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області. 
Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради у листі від 26 березня 2020 року № 4/21-1351 повідомив, зокрема, про те, що за наявною станом на 19 березня 2020 року інформацією за результатами пошуку за адресою земельної ділянки в системі Муніципальної земельної інформаційної системи міста Дніпропетровська виявлено реєстраційні записи щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та юридичними і фізичними особами на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (вибірка додається). 
Відповідно до вибірки цивільно-правових угод, укладених між міською радою та юридичними і фізичними особами на земельну ділянку у АДРЕСА_1 з Дніпровською міською радою були укладені наступні угоди: 
договір оренди з ТОВ компанія «Автотехтестсервіс» на земельну ділянку площею 0,3878 га з 20 січня 2003 року до 06 листопада 2017 року з метою фактичного розміщення діагностичного комплексу транспортних засобів; 
договір оренди з ТОВ компанія «Автотехтестсервіс» на земельну ділянку площею 0,0763 га з 20 січня 2003 року до 06 листопада 2017 року з метою фактичного розміщення діагностичного комплексу транспортних засобів; 
договір оренди з гр. ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0647 га з 14 березня 2005 року до 14 березня 2007 року з метою будівництва виробничо-складських приміщень; 
договір оренди з гр. ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0647 га з 11 липня 2018 року до 11 липня 2008 року з метою будівництва виробничо-складських приміщень; 
договір оренди з ТОВ «Рік-05» на земельну ділянку площею 0,2131 га з 11 липня 2007 року до 11 липня 2010 року з метою проектування та будівництва автомийки з магазином; 
договір оренди з ТОВ «Компанія «Автотехтестсервіс» на земельну ділянку площею 0,0763 га з 27 серпня 2010 року до 06 листопада 2017 року з метою фактичного розміщення діагностичного комплексу транспортних засобів; 
договір оренди з ТОВ «Компанія «Автотехтестсервіс» на земельну ділянку площею 0,3878 га з 27 серпня 2010 року до 06 листопада 2017 року з метою фактичного розміщення діагностичного комплексу транспортних засобів; 
договір оренди з ТОВ «Компанія «Автотехтестсервіс» на земельну ділянку площею 0,0763 га з 07 листопада 2017 року до 07 листопада 2032 року з метою фактичного розміщення діагностичного комплексу транспортних засобів; 
договір оренди з ТОВ «Компанія «Автотехтестсервіс» на земельну ділянку площею 0,3878 га з 07 листопада 2017 року до 07 листопада 2032 року з метою фактичного розміщення діагностичного комплексу транспортних засобів.
Відповідно до листа Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 06 травня 2020 року № 3/436-01.1-19/69 станом на 06 травня 2020 року документи реєстраційної справи № 1891352612101 на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 до вищезазначеного відділу не надходили. 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 травня 2020 року № 210162819 автозаправна станція загальною площею 3,4 кв. м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1891352612101) належить на праві власності з 10 жовтня 2019 року ТОВ «Джерман Дніпро». 
Крім того, Управління державного архітектурно-будівельного контролю листом від 30 листопада 2022 року № 4/1-289 повідомило, що відповідно до даних Реєстру будівельної діяльності, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації про об`єкти будівництва та закінчені будівництвом об`єкти (у томі числі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, та акта приймання-передавання документів від 27 жовтня 2016 року), відсутні відомості про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21 серпня 2011 року та видачі дозволів на виконання будівельних робіт № 175/2010-4, № 175-1/2010-04 від 20 липня 2010 року на об`єкті на АДРЕСА_1 . 
Листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 06 грудня 2022 року № 4/11-569 повідомлено, зокрема про те, що станом на 02 грудня 2022 року за результатами пошуку земельної ділянки на АДРЕСА_1 в інформаційній підсистемі Муніципальної земельної інформаційної системи міста Дніпропетровська не виявлено реєстраційних записів договорів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та ОСОБА_2 ».
15.04.2024р. між ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО», ідентифікаційний код юридичної особи 41260761 (дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.04.2017, номер запису про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну 12241020000080800), місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 11Л, в особі директора ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що діє на підставі Статуту та Рішення одноособового учасника від 03 вересня 2018, (надалі - ПРОДАВЕЦЬ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який не перебуває в зареєстрованому шлюбі на момент набування майна, про що нотаріусу подано відповідну заяву, (надалі - ПОКУПЕЦЬ), попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства, щодо недійсності правочинів, перебуваючи у здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, зробили пропозицію укласти цей договір за місцем знаходження майна, а саме у місті Дніпро, посвідчити його там же та уклали договір купівлі-продажу автозаправної станції про таке: 1. Продавець, передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує), та сплачує вартість за ціною та у порядку, що передбачена цим договором АВТОЗАПРАВНУ СТАНЦІЮ, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Сонячна набережна (колишня назва Малиновського маршала), будинок 92 (дев`яносто два), надалі «об`єкт купівлі-продажу», що розташоване на земельній ділянці, право власності на яку не реєструвалося, що підтверджується листом Держгеокадастру від 21.03.2024 № 29-4-0.38-1115/299- 24-0.38. Опис об`єкту нерухомого майна: загальною площею 3,4 кв.м, та складається з: літ.А - господ. блок, літ. Б під Г - операторська, літ. В під Г - резервуар, літ. Г - навіс, літ. Д - вбиральня, літ. В під Г - колонка, І - мостіння. Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт купівлі-продажу було зареєстровано на Продавця на момент укладання цього договору.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.
Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.
Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.
За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує щодо визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України (пункт 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, пунктом 3 у примітках до переліку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконання будівельних робіт повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
При цьому формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Подібні висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №569/21350/18.
Як встановлено судом, рішення про передачу у користування/власність земельної ділянки, загальною площею 3,4 кв.м., розташованої за адресою по АДРЕСА_1 , Дніпровською міською радою не приймалося, вказана земельна ділянка є власністю територіальної громади м. Дніпра.
Доводи представника третьої особи ТОВ «Джерман Дніпро», що нежитлова будівля - автозаправна станція, загальною площею 3,4 кв.м., за адресою по АДРЕСА_1 , була побудована у 2011 році, а документи, що були подані державному реєстратору є достатніми для державної реєстрації права власності на спірне майно, - є безпідставними, зважаючи на наступне.
Згідно ч. 1-4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності на час закінчення будівництва спірного нерухомого майна, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю) за місцезнаходженням об`єкта будівництва - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; 3) видачі замовнику відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.
Частиною третьою статті 34 вказаного вище Закону встановлено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, веде єдиний реєстр отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, який формується на підставі інформації, поданої відповідними інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю Доступ користувачів до даних реєстру здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт Державної архітектурно-будівельної інспекції України.
Виконання будівельних робіт на об`єктах будівництва, що належать до IV і V категорій складності, без дозволу на виконання будівельних робіт або його переоформлення, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом (частина 9 вказаної вище статті).
За змістом частини першої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Згідно до частини 9 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.
За змістом пункту 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, що діяла на час вчинення реєстрації права власності), для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки (абзац 4 вказаного вище пункту).
До матеріалів справи долучено копію дозволу на виконання будівельних робіт №175-1/2010-04, виданого 20.07.2010 на ім`я ОСОБА_2 начальником відділу інспекції Дніпропетровського Регіонального ДАБК у Дніпропетровській області на виконання будівельних робіт, а саме будівництво автозаправної станції по АДРЕСА_1 . 
Однак, відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області №1004-1.14/714 від 19.03.2020, зокрема, згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, ведення якого розпочато з 20.05.2011, та відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 по 20.05.2011) відсутня інформація щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт №175/2010-4. 
Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю №4/1-124 від 19.03.2020 зазначено, що в архіві Управління відсутня інформація щодо дозволу на виконання будівельних робіт №175/2010-4 виданих Інспекцією державного архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області. 
Зазначену вище інформацію підтверджено також у листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю №4/1-289 від 30.11.2022, відповідно до якого відсутні відомості про видачу дозволів на виконання будівельних робіт №175/2010-4, 175-1/2010-04 від 20.07.2010 по об`єкту за адресою по АДРЕСА_1 .
Також у матеріалах справи наявна копія наданої реєстратору (приватному нотаріусу) для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 14211022347, зареєстрованої 21.08.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, а саме будівництва автозаправної станції по АДРЕСА_1 (ІІ категорія; дата початку будівництва 20.07.2010, дата закінчення 20.07.2011, строк введення об`єкта в експлуатацію серпень 2011 року; загальна площа господарського блоку 3,4 кв.м.), замовником якої був ОСОБА_2 .. 
Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області №1004-1.14/714 від 19.03.2020, згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, ведення якого розпочато з 20.05.2011, та відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 по 20.05.2011) відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ДП 14211022347 від 21.08.2011 року. 
Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю №4/1-124 від 19.03.2020 зазначено, що в архіві Управління відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211022347 від 21.08.2011 року. 
Як встановлено судом, договорів оренди щодо передачі у користування ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 3,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , - Дніпровською міською радою не укладалось; рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 радою не ухвалювалось. Щодо земельної ділянки за вказаною адресою укладені договори оренди з іншими особами.
Вказане вище підтверджується листом Департаменту по роботі з активами ДМР від 26.03.2020 №4/21-1351 та листом Департаменту по роботі з активами ДМР від 06.12.2022 №4/11-569, відповідно до яких, зокрема, станом на 02.12.2022 за результатами пошуку земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , в інформаційній підсистемі Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпропетровська не виявлено реєстраційних записів договорів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та ОСОБА_2 ..
У частині 8 статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12.03.2011 року, тобто до закінчення будівництва спірного нерухомого майна у липні 2011 року, замовник зобов`язаний протягом семи календарних днів з дня видачі дозволу на виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання таких робіт відповідно до частини п`ятої цієї статті письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням об`єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт.
У пункті 11 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що замовник зобов`язаний протягом семи календарних днів з дня введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта письмово поінформувати про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об`єкта будівництва.
Відповідачем не надано доказів виконання ОСОБА_2 зазначених вище положень закону, які набрали чинності до завершення будівництва спірного об`єкту нерухомого майна. Зокрема, суду не представлено доказів повідомлення письмово ОСОБА_2 міської ради про початок виконання будівельних робіт, а також протягом семи календарних днів з дня введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта письмового інформування органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням об`єкта будівництва.
Лише 21 січня 2020 ТОВ «Джерман Дніпро» було направлено клопотання за вх. №36/299 до Дніпровської міської ради з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0100 га по АДРЕСА_1 , на якій уже розміщена автозаправна станція. 
Вказане свідчить про недобросовісність та будівництво спірного об`єкта нерухомості без отримання всіх належних дозвільних документів, а також без дотримання вимог законодавства щодо інформування про будівництво органу місцевого самоврядування, який є власником відповідної земельної ділянки.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт невидачі уповноваженим органом дозволу на виконання будівельних робіт №175-1/2010-04 від 20.07.2010 та факт відсутності реєстрації у встановленому порядку декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 14211022347 від 21.08.2011 по об`єкту за адресою по АДРЕСА_1 - автозаправної станції, площею 3,4 кв.м.; приймаючи також до уваги, що Дніпровською міською радою, як власником земельної ділянки, на якій розміщений спірний об`єкт нерухомості, не приймалось рішення щодо виділення відповідної земельної ділянки під будівництво автозаправної станції, - суд приходить до висновку, що спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, без отримання всіх дозвільних документів для будівництва та виділення земельної ділянки із комунальної власності з відповідним цільовим призначенням.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 міститься правовий висновок, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі №915/127/18).
Відповідно до статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
У частині другій статті 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній до 16 січня 2020 року, унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Основними умовами передачі в іпотеку нерухомою манна є те, що нерухоме майно може бути предметом іпотеки якщо таке майно належить іпотекодавцю на праві власності і воно може бути відчужене іпотекодавцем, а також якщо на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. У випадку, якщо майно, що є предметом іпотеки, належить декільком особам на праві власності - договір іпотеки може бути посвідчений лише за згодою усіх співвласників (статті 5, 6 Закону України «Про іпотеку», стаття 576 ЦК України).
За приписами частини першої статті 14 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що є об`єктом права державної чи комунальної власності і закріплене за відповідним державним чи комунальним підприємством, установою, організацією на праві господарського відання. Передача в іпотеку цього майна здійснюється після отримання у встановленому законом порядку згоди органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, до сфери господарського відання якого належить відповідне державне чи комунальне підприємство, установа або організація.
Таким чином, встановивши, що забудова спірної земельної ділянки самочинними спорудами відбувалась на замовлення ОСОБА_2 , що визнано, зокрема, представниками позивача та відповідача, ТОВ «Джерман Дніпро» та підтверджується встановленими у справі фактичними обставинами і представленими доказами, - суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача ОСОБА_1 привести у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованої автозаправної станції, загальною площею 3,4 кв.м., та повернути Дніпровській міській раді спірну земельну ділянку по АДРЕСА_1 . 
Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Нормою ст.182 ЦК України передбачена обов`язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення.  Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
Згідно частини другої та пункту «а» частини третьої цієї статті ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо).
Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. 
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно частини першої статті 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).
Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Самовільне зайняття земельних ділянок це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації (стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).
За самовільне зайняття земельних ділянок стаття 211 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачає цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність
Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
Спірні правовідносини виникли щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на якій самочинно побудовано автозаправну станцію. 
Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: будовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого тайна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України).
Отже, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.07.2023 року у справі № 202/5418/20.
Важливе правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч.4 ст.373 ЦК України). Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної а танки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст.375 ЦК України).
Відповідно до ч.4 ст.375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Як було встановлено судом, земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане самочинно побудоване нерухоме майно належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, є відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Дана земельна ділянка не надавалась під будівництво, право користування за нею на земельну ділянку не оформлювалось.
За таких обставин, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 року справі №200/2192/18.
У Правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.09.2022 року по справі № 201/2471/20 зазначено, що відповідно до частин першої - четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.
У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
З вищевикладеного вбачається, що внаслідок здійсненого самочинного будівництва порушено майнові інтереси Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, зокрема у можливості вільно розпоряджатись у подальшому земельною ділянкою, на якій зареєстровані вказані об`єкти нерухомого майна – самочинного будівництва.
Таким чином, самочинно побудовані будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 порушують права Дніпровської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій спірні об`єкти нерухомості побудовані, а отже підлягають знесенню за рахунок відповідача, а земельна ділянка – приведенню у придатний для використання стан.
Враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення самочинно побудованої будівлі, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.
Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).
У ОСОБА_1 відсутні правові підстави зайняття земельної ділянки за адресою:  АДРЕСА_1 .
Документи на підтвердження реєстрації права власності чи оренди земельної ділянки відсутні. Також, відсутні будь-які документи на підтвердження надання Дніпровською міською радою дозволу щодо оренди саме для забудови спірної земельної ділянки, будь-які угоди щодо такого використання не укладалися.
Суд зазначає що втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для застосування осіб та чітким, а наслідки його застосування – передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазначає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засоби, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний надмірний тягар, зокрема, якщо їй буде надана обгрунтована компенсацією чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyyv. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyyv/ Ukraine? Заява № 43768/07).
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який можливо включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі «TheformerkingofGreceandothersv. Greece» (Колишній король Греції та інші проти Греції). Крім того ЄСПЛ також визнає, щодо й саме по собі правильне застосування законодавства, безпосередньо, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 у справі «Трегубенко проти України»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, якщо так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного», інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не грунтується на розумних підставах.
Принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясувати та враховувати при вирішення цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при цьому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій є оціночним суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути оціночним у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо викладених обставин та фактів.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотриманні всі три критерії.
Будь які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не органів державної влади та місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).
Крім того, ЄСПЛ у рішенні «Брайловиська проти України (Braylovskav/ Ukraine) встановив, що відбулося «позбавлення майна» у розумінні другого речення статті 1 Першого протоколу до Конвенції та зазначив, що Суд має встановити, чи було оскаржуване позбавлення майна виправданим відповідно до цього положення. Суд наголосив, що для відповідності статті 1 Першого протоколу до Конвенції позбавлення майна має відповідати трьом умовам: воно має здійснюватися «на умовах, передбачених законом», що виключає будь-які свавільні дії національних органів влади, здійснюватись «в інтересах суспільства» та забезпечувати справедливий баланс між правами власника та інтересами суспільства (рішення ЄСПЛ у справі «Вістінш і Перелькінс проти Латвії». Перша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції («на умовах, передбачених законом») полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у мирне володіння майном має бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії». Перш за все, це означає відповідність вимогам національного законодавства (рішення у справі «Іватрідіс проти Греції» (Satridisv. Greece).
Вона також посилається на якість відповідного закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Deyelerv. Italy)).
Право органу місцевого самоврядування, який діє в інтересах територіальної громади звільнити земельну ділянку від самочинно збудованих будівель з огляду на доведену незаконність і безпідставність набуття відповідачами права власності на ці будівлі становлять пропорційне втручання у право власності ОСОБА_6 з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання».
Щодо вимоги про припинення права володіння суд зазначає наступне.У пунктах 6.44,6.45 постанови Верховного суду від 19.04.2023 по справі 904/7803/21 Верховний суд дійшов висновку, що «…фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Тому вимога скасувати державну реєстрацію права власності не відповідає належному способу захисту. Також не відповідає належному способу захисту вимога про припинення права власності позивача, оскільки позивач вважає, що право власності відповідача не виникало взагалі відповідно до частини другої статті 376 ЦК України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності). Виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), колегія дійшла висновку, що у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.
Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем суд зазначає наступне. 
Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13.
З урахуванням положенням статті 377 ЦК України у редакції, яка була чинною на час укладення між ТОВ "Джерман Дніпро" та ОСОБА_2 іпотечного договору, які (положення статей) є загальновідомими, такі дії відповідача спростовують можливість робити висновок про те, що він є добросовісним набувачем, оскільки за умовами наведених норм права до набувача майна мало переходити і право власності чи право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні положення містяться і у статті 120 ЗК України у тій же редакції.
Отже, таке право на землю вже мало існувати у попереднього власника нерухомого майна. При цьому слід зазначити, що згідно частини 2 статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанови від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35)).
Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.
Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.
При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання несприятливих наслідків для власника.
Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.
Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач).
У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 1522/21119/12.
Отже, вимога зустрічного позову ТОВ «ДРИММ» про визнання його добросовісним набувачем спірного нерухомого майна - автозаправної станції, за адресою: АДРЕСА_1, є неналежним способом захисту і задоволенню не підлягало. (постанова  Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2024 по справі 205/3234/20.).
Вразовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .. 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає доведеними, та такими що узгоджується з принципами розумності, добросовісності та справедливості, і що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та припинення права володіння, що відповідно є підставою для задоволення ревісних позовних вимог в повному обсязі. 
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд вважає стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 327, 331, 334, 376 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву  Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та припинення права володіння - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні Дніпровській міській раді земельною ділянкою, шляхом демонтажу самочинно побудованого нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891352612101), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: літ. А – господарський блок, літ. Б під Г– операторська, літ. В під Г – резервуар, літ. Г – навіс, літ. Д – вбиральня, літ. Е під Г – колонка, I – мостіння, за рахунок ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ).
Припинити право володіння ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) нерухомим майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер:1891352612101), яке складається з літ. А – господарський блок, літ. Б під Г– операторська, літ. В під Г – резервуар, літ. Г – навіс, літ. Д – вбиральня, літ. Е під Г – колонка, I – мостіння, шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 1891352612101.
Стягнути з відповідача  ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради суму сплаченого судового збору у розмірі 6056,00 грн.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання добросовісним набувачем – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили післязакінчення строку поданняапеляційноїскаргивсімаучасникамисправи, якщоскаргу не було подано. У разіподанняапеляційноїскаргирішення, якщойого не булоскасовано, набираєзаконної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Дніпровська міська рада,адреса: 49000, м. Дніпро, просп.. Дмитра Яворницького, 75, ЄДРПОУ 26510514; 
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ; 
Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 . 
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Джерман Дніпро», ЄДРПОУ 41260761, 49100, просп. Героїв, 11-Л, м. Дніпро;
Третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, адреса: 49000, м. Дніпро, просп.. Дмитра Яворницького, буд.75, ЄДРПОУ 40392181.

Суддя        В.В. Малихіна