Номер провадження: 22-ц/813/2225/26 
Справа № 499/219/24
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»
представник позивача – Покрищук Антон Вікторович
відповідач – ОСОБА_1 
представник відповідача – Зачепіло Зоряна Ярославівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Кравчук О.О., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
28 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» подав позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись, що відповідач не виконує умови кредитного договору, тому просить стягнути з нього заборгованість у загальному розмірі 94053 гривні 16 копійок та судові витрати в розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Іванівський районний суд Одеської області заочним рішенням від 15 квітня 2024 року стягнув з відповідача на користь відповідача заборгованість у загальному розмірі 94053 (дев`яносто чотири тисячі п`ятдесят три) гривні та сплачену суму судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 06 листопада 2024 року заочне рішення від 15 квітня 2024 року скасував, та призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.
11 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача Виноградов Юрій Ернстович подав до суду додаткові пояснення яких зазначив таке: договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля ідентифікатора; без отримання листа на адресу електронної пошти та/або см повідомлення без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та позивачем не був би укладений; підписуючи договір електронним цифровим підписом відповідач підтвердив що він погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст; позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 50000 гривень шляхом перерахування на банківську картку номер НОМЕР_1 , котра була вказана при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті; відповідач частково виконував свої зобов`язання за договором
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що реєстрація відповідача на сайті позивача, відеоверифікація, повідомлення, підписання ним Договору, підтверджує, що він був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання кредитних коштів. Адже, Договір містить відомості, що відповідач ознайомився та погодився з його істотними умовами, які складають договір.
Отже, підписанням Договору відповідач підтвердив прийняття відповідних умов у встановленій законом формі про всі умови кредитування, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Тож суд констатує, що 30 серпня 2023 року між позивачем та відповідачем укладений Договір в електронній формі, його укладення в запропонованій формі відповідало волі відповідача, тому відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти в загальному розмірі 50000 гривень.
Відповідач належно взяті на себе зобов`язання за Договором не виконував, через що має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 94053 гривні 16 копійок, яка складається із сум наведених у розрахунку.
Відповідач заперечень щодо позову не надав, а суд самостійно не може поставити під сумнів, що умови Договору розроблені позивачем, які діяли на час підписання не були зрозумілі відповідачу і не доведені до його відома, включаючи й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та порядку їх нарахування.
Тож, зважаючи на приписи зазначених у пункті 5 мотивувальної частини цього рішення норм ЦК, після підписання Договору та отримання грошових коштів у відповідача виникає обов`язок у розмірі, й на умовах встановлених Договором, повернути позивачу кредит і сплатити відсотки.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу в якій просила суд скасувати заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17.03.2025 та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасних та необґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову, оскільки обставини справи встановлено неповно, а подані позивачем докази не відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності.
Зокрема, позивачем не доведено розмір заявленої заборгованості, оскільки наданий розрахунок боргу має односторонній характер, не містить детального обґрунтування нарахування відсотків та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, що виключає можливість перевірки правильності нарахувань. 
Відсутні також належні докази фактичного надання кредитних коштів відповідачу та їх часткового погашення.
Крім того, матеріали справи не містять належних доказів укладення кредитного договору у передбаченій законом формі. Позивач не надав доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання кредиту, Тарифами та іншими істотними умовами договору, вказані документи не містять підпису відповідача, що виключає можливість вважати їх складовою частиною договору.
Також позивачем не доведено факту належного інформування відповідача відповідно до вимог законодавства про споживче кредитування, зокрема щодо умов кредиту та його вартості, що порушує права споживача.
Суд першої інстанції, всупереч вимогам процесуального закону, не надав належної оцінки зазначеним обставинам та доказам, не перевірив їх достатність і взаємний зв`язок, унаслідок чого дійшов висновків, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Позиція учасників справи.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року – без змін.
В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною, оскільки кредитний договір був належно укладений (в електронній формі), а відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується доказами. Розрахунок заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору, а відповідач не надав жодного альтернативного розрахунку.
Нарахування відсотків є правомірним і прямо передбачене договором, причому їх збільшення пов`язане з порушенням відповідачем графіку платежів. Доводи про відсутність первинних документів та неналежне інформування є помилковими.
Отже, рішення суду є законним і підстав для його скасування немає.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином повідомлені про час, місце та дату судового засідання, однак до судового засідання не з`явились, заяв про відкладення не подавали, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 серпня 2023 року відповідач та позивач уклали договір №473818-КС-001 про надання кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (далі також – Договір, а.с. 33-37).
Стандартна процентна ставка за кредитом в день 2 відсотки фіксовано (пункт 2.4 Договору).
Загальний розмір наданого кредиту 50000 гривень (пункт 2.6 Договору).
Термін дії договору до 20 грудня 2023 року (пункт 2.7 Договору).
Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 105040 гривень (пункт 2.8 Договору).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка 12160,22 процентів (пункт 2.9 Договору).
Позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, до закінчення строку (терміну) дії договору (пункт 4.2.3 Договору).
Паспорт споживчого кредиту свідчить що: сума кредиту 50000 гривень; строк кредитування - 113 днів; тип процентної ставки - фіксований; орієнтовна загальна вартість кредиту - 105040 гривень; реальна річна процентна ставка 12160,22 відсотків річних (далі також – Паспорт, а.с. 41-42).
Розрахунок за Договором свідчить, що станом на 12 лютого 2024 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 94053 гривні 16 копійок, що складається з заборгованості: за тілом кредиту – 42745 гривень 73 копійки; за відсотками – 51307 гривень 43 копійки (а.с. 54-55, далі – розрахунок).
На відеозаписі зафіксовано як відповідач проходив відеоверифікацію під час якої: зазначив, що самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав згоду на проведення відеоверифікації та фотофіксації екрану з його зображенням та зображенням документі; підтвердив, що на нього не чинять тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону; серію та номер паспорту; дату народження (далі – Відеоверифікація).
Повідомлення Акціонерного Товариства «Універсал Банк» від 04 лютого 2025 року свідчить, що на ім`я відповідача банком було емітовано платіжну картку номер НОМЕР_1 (далі – Повідомлення).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 Цивільного кодексу України, далі – ЦК).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 207 ЦК).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина 1 статті 610 ЦК).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК).
Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 1 статті 1050 ЦК).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК).
Договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (пункт 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (частина 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частина 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього (частина 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (частина 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи частина 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, далі – ЦПК).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК).
Як вірно зазначив суд першої інстанції системний аналіз норм зазначених у пункті 5 мотивувальної частини цього рішення свідчить, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК може мати електронну форму, та вважається таким, що укладений в письмовому вигляді договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Під час оформлення замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Суд зазначає, що реєстрація відповідача на сайті позивача, Відеоверифікація, Повідомлення, підписання ним Договору, підтверджує, що він був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання кредитних коштів. Адже, Договір містить відомості, що відповідач ознайомився та погодився з його істотними умовами, які складають договір.
Отже, підписанням Договору відповідач підтвердив прийняття відповідних умов у встановленій законом формі про всі умови кредитування, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Тож суд констатує, що 30 серпня 2023 року між позивачем та відповідачем укладений Договір в електронній формі, його укладення в запропонованій формі відповідало волі відповідача, тому відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти в загальному розмірі 50000 гривень.
Відповідач належно взяті на себе зобов`язання за Договором не виконував, через що має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 94053 гривні 16 копійок, яка складається із сум наведених у розрахунку.
Відповідач заперечень щодо позову не надав, а суд самостійно не може поставити під сумнів, що умови Договору розроблені позивачем, які діяли на час підписання не були зрозумілі відповідачу і не доведені до його відома, включаючи й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та порядку їх нарахування.
Тож, зважаючи на приписи зазначених у пункті 5 мотивувальної частини цього рішення норм ЦК, після підписання Договору та отримання грошових коштів у відповідача виникає обов`язок у розмірі, й на умовах встановлених Договором, повернути позивачу кредит і сплатити відсотки.
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовну заяву належить задовольнити повністю.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання ТОВ «Бізнес Позика» про витребування доказів з АТ «Універсал Банк» з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вже вживав заходів щодо витребування інформації стосовно руху коштів по рахунку відповідача, зокрема щодо факту зарахування кредитних коштів. 
Тобто обставина отримання відповідачем кредиту була предметом дослідження суду.
Посилання заявника на те, що необхідно витребувати виписку за ширший період, ніж було витребувано судом першої інстанції, не спростовує встановлених обставин та не впливає на правильність висновків суду, оскільки ключовим для вирішення спору є саме факт отримання кредитних коштів, який і підлягав перевірці судом.
Таким чином, заявлене клопотання фактично зводиться до повторного витребування доказів та розширення їх обсягу без належного обґрунтування процесуальної необхідності.
Доводи апелянта щодо недоведеності розміру заборгованості є безпідставними, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості здійснений відповідно до умов кредитного договору та узгоджується з іншими матеріалами справи, при цьому відповідачем не надано жодного альтернативного розрахунку чи доказів, які б спростовували наведені позивачем дані.
Посилання скаржника на відсутність первинних бухгалтерських документів також не заслуговують на увагу, оскільки надані позивачем документи, зокрема довідки про перерахування кредитних коштів, розрахунок заборгованості, виписка з рахунку та відповідь АТ «Універсал Банк», відповідають вимогам законодавства та є належними доказами виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів укладення кредитного договору спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що договір укладено в електронній формі відповідно до вимог законодавства, а істотні умови договору були погоджені сторонами.
Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що відповідачем неодноразово вносились кошти на погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та прийняття на себе зобов`язань за таким договором. Факт погашення заборгованості відповічем не оспорюється.
Також відповідач не звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним або неукладеним, що додатково свідчить про відсутність спору щодо його чинності та підтверджує прийняття відповідачем умов такого договору.
Твердження щодо неналежного інформування його про умови кредитування є необґрунтованими, оскільки умови кредиту, включаючи розмір процентної ставки, порядок її нарахування та графік платежів, прямо визначені у кредитному договорі.
Посилання на неправомірність нарахування процентів є безпідставними, оскільки нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов договору та збільшення їх розміру зумовлено порушенням відповідачем умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості, що передбачало застосування іншої процентної ставки.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, що не є підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко