П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/7220/25	

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі № 420/7220/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено повністю.
Вказаним рішенням визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 03.02.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 03.02.2025 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
02.04.2026 до суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява в порядку ст.383 КАС України, в якій останній просить:
- Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області, які вчинені на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/7220/25, які полягають у застосовуванні до поточної пенсії ОСОБА_1 положень Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821, та непроведенні виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії у розмірі, що встановлений на виконання судового рішення.
- На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/7220/25 зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 поточної перерахованої пенсії у розмірі, що встановлений на виконання судового рішення, без застосування положень Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821.
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що вказане рішення суду станом на день подання цієї заяви відповідачем не виконане. Представник позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідача щодо надання інформації про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/7220/25. ГУ ПФУ в Одеській області у відповідь на запит листом від 02.12.2025 №1500-0307-8/194724 повідомило, що Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії позивачу. Після проведеного перерахунку розмір пенсії позивача нарахований у розмірі 20633,34 грн, а також нараховано заборгованість в сумі 120235,64 грн. Вказану заборгованість обліковано в Головному управлінні за номером справи та датою набрання рішенням законної сили. Водночас, листом від 12.03.2026 №1500-1904-8/36420 відповідач повідомив, що зазначені кошти обліковані в ГУ ПФУ в Одеській області для здійснення виплати на умовах Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 (далі - Порядок № 821). Згідно Порядку у лютому 2026 року додатковими відомостями виплачено відкладену доплату у сумі 6118,00 грн та поточну доплату у сумі 3849,00 грн. Водночас, відповідач також повідомив, що відповідно до вимог Порядку № 821, позивачу щомісяця проводиться виплата пенсії в розмірі, який встановлений до виконання рішення суду, зокрема, у лютому 2026 року - 12086,25 грн. Таким чином, виплату поточної пенсії позивачу у розмірі 20633,34 грн., який був нарахований на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/7220/25, відповідач не здійснив, виплативши натомість доплату до пенсії у лютому 2026 року в розмірі 1000 грн. Позивач не погоджується з діями відповідача, вчиненими на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/7220/25, які полягають у застосуванні до виплати позивачу норм Порядку №821, внаслідок чого виплата підвищеної пенсії позивачу у повному розмірі не проводиться
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 13.04.2026 у справі № 420/7220/25 заяву представника ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду по справі № 420/7220/25 – задовольнити частково. 
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які вчинені на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/7220/25, які полягають у застосовуванні до поточної пенсії ОСОБА_1 положень Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821, та непроведенні виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії у розмірі, що встановлений на виконання судового рішення.
У задоволенні решти заяви – відмовив.
Постановляючи вищевказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що Порядком № 821 закріплюється обмеження щодо сум пенсій, які можуть бути виплачені, в залежності від розміру видатків в бюджеті ПФУ. Проте, нормами Закону №1058-ІV не встановлено порядку виплати пенсії, нарахованої на виконання рішення суду, з окремої категорії видатків бюджету ПФУ. 
Тому, на переконання суду, такі обмеження, встановлені Порядком № 821, вступають у протиріччя з положеннями Закону №1058-ІV, а відповідно не можуть застосовуватись.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву позивача від 02.04.2026, подану в порядку ст. 383 КАС України, залишити без розгляду. 
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію зазначає, що правомірність виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду в добровільному порядку не може бути предметом розгляду в межах ст. 383 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст.13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Відповідно до частини 2 статті 383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Частиною 4 наведеної статті встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Так, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Отже, зі змісту наведеної норми, слід дійти висновку, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.
Тобто, при здійсненні судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 383 КАС України обов`язково підлягають з`ясуванню обставини виконання судового рішення в примусовому порядку. Звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку статті 383 КАС України.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 807/220/18, від 21 березня 2019 року у справі №805/1458/17, від 08 листопада 2025 у справі №340/222/20, відповідно до змісту яких, повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема і щодо перевірки його виконання, належать насамперед до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є винятковим заходом, до якого позивач може вдатися, коли вичерпає всі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, у поданій заяві в порядку статті 383 КАС України позивач не зазначає інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, хід виконавчого провадження.
Відтак, колегія суддів констатує, що подана позивачем заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 383 КАС України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 383 КАС України, у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінки наведеним обставинам, не з`ясував питання дотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 383 КАС України.
Приписами частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі. 
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,–

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі № 420/7220/25 – скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 від 02.04.2026, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України – повернути заявнику.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк   А.Г. Федусик