ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2026 р. Справа № 918/412/23(559/715/26)

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" 
до  ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості в сумі 17 905 грн 00 коп.,

у межах справи № 918/412/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ),

у судове засідання учасники справи не з`явилися.

Відповідно до частини 3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" (далі - позивач) звернулося до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 17 905 грн 00 коп.
Також Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. В позовній заяві позивачем зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань відповідачем в рамках кредитного договору становить 15 662,40 грн. в тому числі 13 000,00 грн. витрати на професійну правову допомогу та 2 662,40 грн. сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості.
До позовної заяви позивачем долучено платіжну інструкцію від 4 лютого 2026 року № 402 про оплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 2 662 грн 40 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за договором від 12.09.2021 року № 724349.
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 березня 2026 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін.
28 квітня 2026 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13 000 грн 00 коп. До заяви додано Акт про отримання правової допомоги від 20.04.2026 року на суму 13 000 грн 00 коп., рахунок від 20.04.2026 року № 20.04.2026-46 на суму 13 000 грн 00 коп. та платіжну інструкцію від 20 квітня 2026 року № 2681 на суму 13 000 грн 00 коп.
30 квітня 2026 року від відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить врахувати факт його перебування у процедурі неплатоспроможності у справі № 918/412/23 та відмовити у задоволенні позову або закрити провадження у справі.
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 8 травня 2026 року матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надіслано до Господарського суду Рівненської області, в провадженні якого знаходиться справа № 918/412/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.06.2026 року дану справу передано на розгляд судді Політики Н.А., у провадженні якої перебуває справа № 918/412/26 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та присвоєно номер 918/412/23(559/715/26).
Суд зазначає, що статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник.
Зокрема, абзацом 1 частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Отже, за умови відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без відкриття нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про неплатоспроможність задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22 травня 2023 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), введено процедуру реструктуризацію боргів боржника - ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Мотальову-Кравець Валерію Юріївну.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13 листопада 2023 року затверджено План реструктуризації боргів ОСОБА_1 у справі № 918/412/23 про неплатоспроможність фізичної особи - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в редакції, поданій керуючим реструктуризацією Мотальовою-Кравець Валерією Юріївною, який був погоджений боржником та схвалений конкурсними кредиторами, протокол № 1 від 26.10.2023 року. Припинено повноваження керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Мотальової-Кравець Валерії Юріївни (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1907 від 25.04.2019 року). 
Отже, враховуючи викладене вище, справа № 918/412/23(559/715/26) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 17 905 грн 00 коп. підлягає розгляду у межах справи № 918/412/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).
Абзацом 3 частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Ухвалою суду від 5 червня 2026 року справу № 918/412/23(559/715/26) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК " ОСОБА_2 " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 17 905 грн 00 коп. прийнято до провадження судді Політики Н.А. в межах провадження у справі про неплатоспроможність, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи призначено на 29 червня 2026 року.
Позивач у судове засідання 29 червня 2026 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 05.06.2026 року, до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" та його представника (а.с. 58). В той час в позовній заяві позивач просить розгляд справи здійснювати без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн".
Крім того відповідач у судове засідання 29 червня 2026 року також не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 05.06.2026 року, до електронного кабінету ОСОБА_1 (а.с. 59). В той час про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).
У судовому засіданні 29 червня 2026 року судом було ухвалено рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ВСТАНОВИВ:

12 вересня 202121 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Джобер" (далі - Кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) укладено кредитний договір № 724349 (далі - Договір), згідно з умовами якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах терміновості, повернення та платності в національній валюті України - гривні у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, у розмірі та порядку, встановлених договором.
Ти кредиту - кредит.
У відповідності до п. 1.2. Договору, загальний розмір наданого кредиту (сума коштів, які Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові за цим договором) складає 5 000,00 гривень (далі - сума кредиту).
Строк, на який надається кредит складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів Позичальнику, а саме: з 12.09.2021 року по 10.10.2021 року включно (пункт 1.3. Договору).
Процентна ставка за кредитом становить 1,90% від суми кредиту в день.
Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту, а у разі часткового погашення - не погашення частину (пункт 1.4. Договору).
Згідно п. 1.5. Договору, орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення договору становить 24966 процентів річних від загального розміру виданого кредиту.
Обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки базується на припущення, що договір залишається дійсним протягом строку дії, передбаченого умовами договору, та що Кредитодавець і Позичальник виконають всі обов`язки на умовах та у строки, визначені в договору.
Відповідно до п. 1.5. Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 7755 гривень. 
Обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту та загальних витрат за кредитом базується на припущенні, що платежі за послуги Кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору, якщо договір містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги Кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не зможуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.
У пункті 1.7. Договору сторони погодили, що мета отримання кредиту (кредит, отриманий Позичальником за даним договором, надається за цільовим призначенням): кредит надається Позичальнику для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною, професійною діяльністю, що не суперечать умовам договору та не заборонено чинним законодавством України.
Кредит надається Позичальнику за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи у мережі Інтернет на веб-сайті Кредитодавця (пункт 1.8. Договору).
Відповідно до п. 2.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки Позичальника протягом 3 (трьох банківських днів з дати підписання договору.
Згідно п. 2.2. Договору, датою надання кредиту вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок банківської платіжної картки Позичальника. 
З моменту списання грошових коштів у розмірі наданого кредиту на користь Позичальника за вказаними ним реквізитами сторони підтверджують, що Кредитодавець виконав свої обов`язки за договором. Ненадання Позичальником реквізитів рахунку банківської платіжної картки (надання реквізитів з помилками) чи ухилення іншим способом від отримання кредиту звільняє Кредитодавця від відповідальності за порушення зобов`язання, передбаченого пунктами 1.1.-1.3. договору.
У відповідності до п. 3.1. Договору, за користування наданими у кредит грошовими коштами Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти від суми наданого кредиту у національній валюті України - гривні, по фіксованій процентній ставці, яка визначена в пункті 1.4. договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії договору.
Проценти за користування кредитом нараховуються Кредитодавцем починаючи з дня надання кредиту у фіксованому незмінному розмірі за кожен день користування кредитом за період з моменту списання коштів за кредитом з поточного рахунку Кредитодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок Кредитодавця, але не більше строку, на який надається кредит (включаючи періоди пролонгації, автопролонгації). У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день (пункт 3.2. Договору).
Встановлений договором розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (пункт 3.4. Договору).
Згідно п. 4.1. Договору, Позичальник зобов`язується повернути суму отриманого кредиту (грошові кошти, які Кредитодавець надав у кредит, а Позичальник отримав за договором), сплатити суму нарахованих процентів за користування кредитом у строки, визначені в графіку платежів. 
Повернення суми кредиту та сплата процентів за користування кредитом має бути здійснено Позичальником не пізніше останнього дня користування кредитом, що є належним виконанням зобов`язань Позичальника за договором (пункт 4.1. Договору).
У пункті 4.2. Договору сторони погодили, що Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за користування кредитом за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами, визначених договором, але не більше строку, на який надається кредит.
В разі продовження (пролонгації) строку дії договору, Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за користування кредитом за весь період продовження терміну користування кредитом та строку дії договору.
Згідно п. 4.3. Договору, Кредитодавець налає Позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - за кількістю днів) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг Кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливостей, визначених частинами 3,6 статті 11, статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", та переказу суми кредиту на банківський рахунок банківської платіжної картки Позичальника. Договір укладено дистанційно, в письмовій (електронній) формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем Товариства, шляхом підписання уповноваженою особою Кредитодавця з використанням аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) та Позичальника з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Цей електронний договір, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (пункт 9.1. Договору).
Строк дії договору складає 29 днів, починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1. договору та закінчується 10.10.2021 (пункт 9.2. Договору).
Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (пункт 9.3. Договору).
30 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Джобер" (далі - Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" (далі - Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступив за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 30.11.2023 року до договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 вересня 2021 року № 724349 на суму 17 905,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - залишок по тілу кредиту та 12 905,00 грн. - залишок по відсотках.
На підтвердження видачі Первісним кредитором кредитних коштів позивач надав інформаційну довідку, відповідно до якої 12.09.2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 , що, у свою чергу, є доказом видачі кредитних коштів.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.12.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2021 року № 724349 становить 17905,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5 000,00 грн. та простроченою заборгованістю за відсотками в розмірі 12 905,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" надіслало відповідачу вимогу від 26.12.2025 року про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій повідомило, що на підставі договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023 від 30 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Джобер" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" право вимоги заборгованості за кредитним договором № 724349 від 12.09.2021 відступлене Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" (код ЄДРПОУ 44002941). Також повідомлено, що заборгованість по кредитному договору № 724349 від 12.09.2021 перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" на дату відступлення склала 17 905,00 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту становить 5 000,00 грн., заборгованість відсотками - 12 905,00 грн. Крім того повідомлено, що відповідно до умов кредитного договору кінцевий строк погашення кредиту - 11.10.2021 року, проте всупереч його умовам заборгованість на дату цього листа не погашена. Згідно умов кредитного договору та ст. 1082 Цивільного Кодексу України Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" вимагало від ОСОБА_1 у строк до 30 (тридцяти) днів з дати отримання цієї вимоги сплатити суму боргу за кредитним договором, що становить 17 905,00 грн. на зазначений у вимозі рахунок.
Невиконання відповідачем умов Кредитного договору стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Оцінивши подані позивачем докази на предмет належності, допустимості, достовірності, вірогідності, суд дійшов до наступного висновку.
Частиною першою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до приписів частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, а саме шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У ч. 8 ст. 11 Закону зазначається про те, що у разі укладення електронного договору у інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пунктом 12 статті 11 Закону визначається, що Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону врегульовано використання підпису в сфері електронної комерції, відповідно до якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п. 6 ч. 1 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до п. 12 ч. 1 статті 3 Закону одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Положеннями частини першої ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частина 1 ст. 513 ЦК України визначає, що правочин щодо заміни кредитора зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України не встановлено обов`язку отримання згоди боржника стосовно заміни кредитора у зобов`язанні.
З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що матеріалами справи підтверджено набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 вересня 2021 року № 724349 на суму 17 905,00 грн.
Наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 в сумі 17 905 грн 00 коп., з яких: 5 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту та 12 905 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за відсотками, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 17 905 грн 00 коп. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Зокрема в позовній заяві позивачем зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань відповідачем в рамках кредитного договору становить 15 662,40 грн. в тому числі 13 000,00 грн. витрати на професійну правову допомогу та 2 662,40 грн. сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості.
28 квітня 2026 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13 000 грн 00 коп. До заяви додано Акт про отримання правової допомоги від 20.04.2026 року на суму 13 000 грн 00 коп., рахунок від 20.04.2026 року № 20.04.2026-46 на суму 13 000 грн 00 коп. та платіжну інструкцію від 20 квітня 2026 року № 2681 на суму 13 000 грн 00 коп.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 1 січня складає 3 328 грн 00 коп.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру, за яку судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00), та позовну заяву подано через систему "Електронний суд", відповідно останній зобов`язаний був сплатити при поданні позову до суду, судовий збір в розмірі 2 662 грн 40 коп., так як у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (3 328,00*0,8).
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" було сплачено 2 662 грн 40 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 4 лютого 2026 року № 402.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2 662 грн 40 коп. покладаються на відповідача у справі.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено висновок, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі № 920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може з власної ініціативи не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 року у справі № 902/347/18).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дану позицію підтримує Верховний Суд відповідно до постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 року.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 9 липня 2025 року № 09/07/2025, Акт про отримання правової допомоги від 20.04.2026 року на суму 13 000 грн 00 коп., рахунок від 20.04.2026 року № 20.04.2026-46 на суму 13 000 грн 00 коп. та платіжну інструкцію від 20 квітня 2026 року № 2681 на суму 13 000 грн 00 коп.
Суд, розподіляючи витрати за послуги адвоката зазначає, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у заявленому розмірі, адже розмір таких витрат має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За вказаних обставин, суд вважає, що обсяг заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 13 000 грн 00 коп. є пропорційним до предмету спору та ціни позову, відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Таким чином, суд вважає правомірним покладення на відповідача витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу при розгляді спору в суді на суму 13 000 грн 00 коп.
Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 126, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ: 
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 112, інше нежитлове приміщення 1008, код ЄДРПОУ 44002941) заборгованість в сумі 17 905 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ять) грн 00 коп., 13 000 (тринадцять тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. - витрат по оплаті судового збору.
Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 6 липня 2026 року.

Суддя Політика Н.А.