Дата документу 19.05.2026
Справа № 334/1480/26
Провадження № 2/334/1855/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:
24.02.2026 року до суду звернувся директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
В позові посилалися на те, що 09.03.2017 року між АТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 укладено Договір № 93743987000 (26201005390223). Згідно Договору основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору.
Щодо умов та порядку укладання Договору №93743987000 (26201005390223) від 09.03.2017 року: кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 2199 грн. на строк до 09.09.2017 включно. Кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Відповідно договору процентна ставка за кредитним договором встановлюється розмірі 0.00 % річних. Умовами договору передбачено, що за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін, розмір процентної ставки може бути змінений, та діятиме для строкової суми основної заборгованості на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується для всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення простроченої, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 2199 грн. Позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором.
31.03.2021 укладено договір № 202, відповідно якого АТ "Укрсиббанк" відступило на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 93743987000 (26201005390223).
01.04.2021 укладено договір № 04/01/04/2021/1, відповідно якого ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 93743987000 (26201005390223).
10.03.2023 укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 93743987000 (26201005390223).
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 93743987000 (26201005390223).
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №93743987000 (26201005390223) від 09.03.2017, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно розрахунку заборгованості, становить 42360.78 грн, з яких: Заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 35564.81 грн.; Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 6795.97 грн.
Попередня сума судових витрат, які поніс позивач, складає: 3028 грн. судового збору та 16000 грн. витрат на правничу допомогу.
Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 93743987000 від 09.03.2017 року в сумі 42360,78 грн.; стягнути з відповідача судовий збір у сумі 3028 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 16000 грн.; розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечують.
26.02.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
18.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник відповідача: адвокат Тимошенко А.В. з відзивом на позов, в якому посилалися щодо кредитного договору №93743987000 від 09.03.2017 року: з наданого позивачем кредитного договору вбачається, що між сторонами укладено договір споживчого кредиту на придбання товару. Відповідно п.3.1 договору сума кредиту становить 2199 грн. Згідно п.3.6 договору строк користування кредитом встановлено до 09.09.2017. Відповідно п.3.9 договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,00001% річних. Згідно п.3.4 договору первинний внесок за товар становить 1500 грн, а загальна вартість товару визначена у розмірі 3699 грн. Відповідно п.3.14 договору предметом кредитування є товар — мобільний телефон Meizu M3 Note. Додатком №1 до договору визначено графік платежів, відповідно якого погашення кредиту здійснюється ануїтетними платежами протягом строку кредитування.
Щодо Анкети-заяви: Анкета-заява на надання споживчого кредиту, надана позивачем, містить відомості про клієнта та параметри кредитного продукту, зокрема: суму кредиту 2199 грн., строк користування кредитом 6 місяців, а також розмір первинного внеску 1500 грн. Зазначений документ також містить інформацію про можливість встановлення кредитного ліміту (до 50000 грн.) у межах окремого банківського продукту. Разом з тим, анкета-заява не містить відомостей про фактичне використання будь-якого кредитного ліміту, даних про рух коштів за рахунком, визначення розміру заборгованості, а також будь-яких розрахунків чи показників, що підтверджують формування боргу. Анкета-заява підтверджує лише факт звернення за отриманням кредитного продукту та його базові параметри, проте не є доказом виникнення заборгованості у розмірі, заявленому позивачем.
Щодо додаткової угоди від 22.09.2020 року: додаткова угода до кредитного договору №93743987000 від 09.03.2017 року визначає порядок обслуговування зобов`язання у відповідний період, зокрема передбачає можливість надання банком траншів у межах доступного ліміту та спрямування таких коштів на погашення заборгованості. Разом з тим, додаткова угода не містить визначення розміру заборгованості на дату її укладення, структури такої заборгованості (тіло кредиту, проценти, комісії, штрафи), будь-яких числових показників, що дозволяють встановити обсяг невиконаного зобов`язання, а також даних про рух коштів або фактичні нарахування. Крім того, умовами додаткової угоди передбачено, що інші умови договору, які не суперечать цій угоді, залишаються без змін. Додаткова угода не містить відомостей, які б дозволяли встановити наявність або розмір заборгованості відповідача, та не підтверджує заявлені позивачем вимоги.
Щодо розрахунку заборгованості: позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 10.03.2023 року заявлено: тіло кредиту — 35564,81 грн.; проценти — 6795,97 грн.; загальна сума — 42360,78 грн. Наданий розрахунок не містить вихідних даних, необхідних для перевірки правильності нарахувань, зокрема відсутні відомості про періоди нарахування, базу для нарахувань (залишок заборгованості, процентна ставка, часовий період), формулу розрахунку, деталізацію формування суми 35564,81 грн., а також дані про рух коштів за зобов`язанням, у зв`язку з чим він фактично містить лише підсумкові показники без розкриття їх складових та механізму формування. Наданий розрахунок не узгоджується з умовами кредитного договору №93743987000 від 09.03.2017, яким визначено суму кредиту 2199 грн., процентну ставку 0,00001% річних та строк кредитування до 09.09.2017. Разом з тим, позивачем заявлено тіло кредиту у розмірі 35564,81 грн., що більш ніж у 16 разів перевищує суму, встановлену договором, без надання будь-якого документального пояснення формування такої суми. Позивачем не надано жодного доказу виникнення нових грошових зобов`язань після завершення строку кредитування, а також будь-яких первинних документів, що підтверджують нарахування та непогашення відповідних сум у період після 09.09.2017, так само як і не подано доказів використання кредитних коштів у більшому обсязі, ніж передбачено договором, та документів, що підтверджують підстави і порядок формування заявленої суми заборгованості.
Надають довідку (виписку) АТ «Укрсиббанк» щодо обслуговування кредитного договору №93743987000 від 09.03.2017 року, яка є офіційним документом банківської установи та містить відомості про рух коштів за відповідним кредитним зобов`язанням. Зі змісту виписки вбачається, що вона сформована станом на 11.09.2017 та відображає рух коштів за період з 09.03.2017. У виписці зафіксовано надання кредиту 09.03.2017 у сумі 2199 грн., а також подальші операції з його обслуговування та погашення. Зокрема, виписка містить записи про формування заборгованості та її погашення у межах дії договору, у тому числі платежі від 10.04.2017, 10.05.2017, 09.06.2017, 10.07.2017, 09.08.2017, а також операції, відображені 11.09.2017 щодо комісії за прострочку у сумі 150 грн., обліку непогашеної заборгованості по відсотках за прострочку у сумі 54,98 грн. та комісійної винагороди у сумі 1,43 грн. При цьому виписка містить не лише відомості про окремі нарахування, а й підсумкові дані щодо стану заборгованості після завершення обслуговування кредиту. Так, за даними банку вихідний залишок за основним боргом клієнта становить 0,00 грн., за відсотками клієнта — 0,00 грн., за комісіями клієнта — 0,00 грн., за щомісячною страховкою — 0,00 грн., за штрафними санкціями — 0,00 грн. Крім того, у виписці відображено загальний обсяг оборотів: за дебетом — 4923,78 грн., за кредитом — 2724,78 грн., що підтверджує повне завершення обліку операцій за цим кредитним договором у первісного кредитора без залишку непогашеної заборгованості. Наведені відомості повністю спростовують доводи позивача про існування заборгованості у розмірі 42360,78 грн.
Прохали у задоволенні позовної заяви відмовити; вирішити питання щодо розподілу судових витрат; розгляд справи провести без участі ОСОБА_1 та його представника.
24.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М. з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що 09.03.2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №93743987000. Пунктом 4.2. Договору сторони домовились, що банк може надати позичальнику додатковий кредит (Кредитну картку) шляхом встановлення ліміту овердрафту на картковому рахунку позичальника на наступних умовах. Мінімальний Ліміт кредитування станом на 09.03.2017 встановлюється у розмірі 8000 грн. Максимальний ліміт кредитування до 50000 грн. Строк користування лімітом до 24 місяці, з можливістю подальшої пролонгації. Згідно паспорту споживчого кредиту, власноручно підписного позичальником, сторони встановили можливість збільшення кредитного ліміту в межах кредитної лінії до 50000 грн., строком на 24 місяці з можливістю пролонгації.
За таких умов, шляхом активного користування кредитною карткою розмір кредитного ліміту було збільшено, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у сумі 35564,81 грн. Процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 39 % річних. Процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями 35 % річних (п.4.2. договору).
Також, відповідно розділу 3 Договору позичальнику надавався кредит у сумі 2199,00 грн. (на придбання телефону). Розмір ануїтетного платежу становить 367 грн. з моменту укладення договору до 09.08.2017 року. 3 10.08.2017 року розмір ануїтетного платежу становить 418,98 грн. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 0.00001 % річних (п.3.9 договору). За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 7.00001 % річних.
Надана відповідачем виписка по рахунку не є належним, допустимим та достатнім доказом у розумінні процесуального законодавства, оскільки не спростовує факту існування загальної заборгованості за договором, визначеної положеннями розділу 4 договору. Вказана виписка сформована станом на 11.09.2017 року, охоплює обмежений період з 09.03.2017 по 11.09.2017 та відображає виключно операції, пов`язані з отриманням кредитних коштів відповідно до розділу 3 договору, а також їх погашенням. Наведений документ є фрагментарним за своїм змістом та не охоплює всіх правовідносин сторін за Договором. Виписка взагалі не містить відомостей щодо руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому позичальнику відповідно до розділу 4 Договору для надання додаткового кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту, що виключає можливість встановлення повного обсягу кредитних зобов`язань та їх належного виконання.
Крім того, 22.09.2020 року між відповідачем з банком було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №93743987000 від 09.03.2017. Зміст Додаткової угоди, який передбачає надання траншу з метою погашення простроченої та строкової заборгованості, свідчить про існування заборгованості за договором на момент її укладення, підтверджує чинність кредитного договору на відповідну дату, продовження строку користування кредитом, визнання відповідачем існування заборгованості, а також збільшення кредитного ліміту шляхом надання додаткового траншу.
Відповідачу відомо, що за договором йому надано два види кредиту: на придбання телефону, інший у межах кредитного ліміту для користування коштами. З підписанням додаткової угоди до договору, позичальник визнав існування заборгованості за договором станом на 2020 рік.
Прохали позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
24.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М. з додатковим клопотанням про витребування доказів.
25.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник відповідача: адвокат Тимошенко А.В. з запереченнями на відповідь на відзив, в яких посилалися щодо посилань на кредитний ліміт та картковий рахунок: у відповіді на відзив позивач вперше посилається на існування кредитного ліміту, карткового рахунку та нібито користування ним відповідачем, однак такі доводи відсутні у позовній заяві та не підтверджені жодними доказами, поданими разом із позовом. Позивач не надав жодного документа, який би свідчив про відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту чи рух коштів за ним, а також не долучив жодної виписки, що підтверджує здійснення відповідних операцій. За таких обставин зазначені твердження є новими, не ґрунтуються на доказах і спрямовані виключно на усунення недоліків позову після його подання.
Щодо розміру заборгованості: позивач не надав жодних пояснень щодо формування заявленої суми заборгованості, зокрема не розкрив підстав збільшення суми основного боргу з 2199 грн. до 35564,81 грн., не подав розрахунку із зазначенням періодів, ставок та бази нарахування, а також не надав жодних первинних документів, які б підтверджували виникнення відповідних сум.
Щодо посилань на додаткову угоду: посилання позивача на додаткову угоду від 22.09.2020 як на доказ визнання боргу є безпідставним, оскільки зазначений документ не містить визначення суми заборгованості, її структури чи погодженого сторонами розрахунку. Ця угода не підтверджує ані розмір, ані сам факт існування заборгованості у заявленому позивачем обсязі.
Прохали відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів; долучити до матеріалів справи оригінал виписки АТ «Укрсиббанк»; врахувати наведені заперечення при вирішенні справи по суті; судове засідання 26.03.2026 року провести без участі сторони відповідача.
26.03.2026 року ухвалою суду витребувано у АТ «Укрсиббанк»: виписки по рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (рух коштів по рахунку), відкритому ОСОБА_1 , згідно Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №93743987000 від 09.03.2017 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , в тому числі документальне підтвердження нарахування заборгованості за вказаним договором у період з 09.03.2017 року по 31.03.2021 року в сумі 42360,78 грн.: 35564,81 грн. - заборгованість за основною сумую боргу та 6795,97 грн. – заборгованість за відсотками; сформований розрахунок заборгованості згідно Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №93743987000 від 09.03.2017 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , за період з 09.03.2017 року по 31.03.2021 року; документальне підтвердження щодо надання (видачі) кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №93743987000 від 09.03.2017 року (26255005794381, 26201005390223) ОСОБА_1 , у тому числі: виписки, меморіальні ордери, розрахункові документи та/або інші підтверджуючі документи щодо здійснення операції з надання кредиту (незалежно від форми - готівкою, безготівково, у вигляді оплати за товар чи послугу).
21.04.2026 року АТ «Укрсиббанк» на виконання ухвали суду від 26.03.2026 року повідомили, що ОСОБА_1 надано споживчий кредит по договору №93743987000 від 09.03.2017 року в сумі 2199 грн. В підтвердження операцій видачі та погашення кредиту надають виписку за кредитним договором №93743987000 від 09.03.2017 року за період з 09.03.2017 по 11.09.2017 (дата погашення кредиту). За договором №93743987000 від 09.03.2017 року ОСОБА_1 встановлено ліміт кредитування на платіжну картку до рахунка № НОМЕР_3 з 10.12.2017 по 19.09.2018 (дата закриття рахунку). За договором №93743987000 від 09.03.2017 року ОСОБА_1 встановлено ліміт кредитування на платіжну картку до рахунка № НОМЕР_4 з 14.09.2018 (дата відкриття рахунку) по 30.03.2021 (дата закриття рахунку). В підтвердження видачі кредитних коштів надають виписку по картковому рахунку № НОМЕР_3 з 10.12.2017 по 19.09.2018 та виписку по картковому рахунку № НОМЕР_4 з 14.09.2018 по 30.03.2021.
05.05.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник відповідача: адвокат Тимошенко А.В. з додатковими поясненнями у справі, в яких посилалися щодо виконання зобов`язання за кредитним договором: з відповіді АТ «Укрсиббанк» вбачається, що за кредитним договором №93743987000 від 09.03.2017 відповідачу було надано кредит у сумі 2199 грн., який погашено 11.09.2017. Зазначені відомості узгоджуються з раніше поданою відповідачем випискою та свідчать про припинення зобов`язання виконанням у розумінні ст.599 ЦК України. Таким чином, зобов`язання, що виникло з цього договору, припинилося у 2017 році, а після цієї дати відсутні правові підстави вважати його таким, що існує.
Щодо посилань на карткові рахунки та кредитний ліміт: у відповіді банку наведено інформацію про відкриття карткових рахунків та встановлення кредитного ліміту. Водночас такі відомості не містять підтвердження факту використання кредитних коштів у заявленому позивачем обсязі та не містять визначення непогашеного залишку заборгованості. Сам по собі факт встановлення кредитного ліміту не є доказом виникнення грошового зобов`язання, оскільки не підтверджує ані отримання коштів, ані їх неповернення. Надані банком документи мають описовий характер і не містять даних, які б дозволяли встановити існування боргу. Вони не відображають ані структуру заборгованості, ані її динаміку, а тому не можуть бути використані як належне підтвердження вимог позивача.
Щодо відсутності підтвердження заявленої заборгованості: позивач заявляє до стягнення 42360,78 грн., з яких 35564,81 грн. визначено як основний борг та 6795,97 грн. як проценти. Разом з тим, первісний кредит становив 2199 грн. і був повністю погашений, що підтверджено самим банком. Матеріали справи не містять узгодженого та перевірюваного розрахунку, який би пояснював формування зазначеної суми. Відсутні відомості про періоди нарахування, базу для нарахувань, застосовані ставки, а також безперервний рух коштів, який би призводив до виникнення заявленої заборгованості. Незважаючи на витребування судом відповідного розрахунку, подані документи фактично не містять такого розрахунку, а зводяться до надання виписок без розкриття механізму формування боргу.
Прохали врахувати пояснення при вирішенні справи по суті.
18.05.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М. з письмовими поясненнями, в яких посилалися на те, що пояснення відповідача носять формальний характер, оскільки фактично зводяться до беззмістовного оскарження доводів позивача без належного аналізу та спростування наданих доказів. Така позиція має ознаки штучності та спрямована на уникнення відповідальності за кредитним договором. Кредитний ліміт, визначений в розділі 4 та кредит на придбання телефону, погоджений сторонами розділом 3 Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №93743987000, є загальними умова єдиного договору, з умова якого погодився відповідач. Зазначена інформація також дублюється в Паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем.
Відповідно відповіді АТ «Укрсиббанк» та наданої банківської виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , яка відображає рух коштів по рахунку позичальника та здійсненні ним операції вбачається, що відповідачу за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №93743987000 встановлено ліміт кредитування, у зв`язку з чим, внаслідок активного користування кредитним лімітом, з 10.12.2017 по 30.03.2021, утворилася заборгованість у розмірі 42360,78 грн.: 35564,81 грн. - заборгованість за основною сумую боргу та 6795,97 грн. – відсотки.
Зазначене свідчить про пряме волевиявлення відповідача на укладення договору та отримання і користування кредитним лімітом. Отже, матеріали справи надають докази отримання відповідачем коштів за договором та подальшого користування кредитними коштами. Непогашення боргу стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права як правонаступника.
Прохали позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
19.05.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, 19.05.2026 року подали заяву про розгляд справи без участі представника.
19.05.2026 року в судове засідання відповідач та його представник: адвокат Тимошенко А.В. не з`явилися, 19.05.2026 року подали заяву про розгляд справи без їх участі.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився відповідач – ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю №2381313 від 25.02.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру.
09.03.2017 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено письмовий Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 93743987000.
Згідно Розділу 3 Договору сума кредиту за договором становить 2199 грн., надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання договору. Кредит надається позичальнику для особистих потреб на придбання товару – мобільний телефон Meizu M3 Note, ціна продукції становить 3699 грн. Розмір платежу за продукцію, що сплачується позичальником за рахунок власних коштів, складає 1500 грн. Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів відповідно Графіку платежів, але в будь якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 09.09.2017 року. Розмір ануїтетного платежу становить 367 грн. з моменту укладення договору до 09.08.2017 року включно, з 10.08.2017 року розмір ануїтетного платежу становить 418,98 грн. Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,00001% річних. За користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 7% річних.
Згідно Розділу 4 Договору банк відкриває позичальнику та обслуговує на умовах Тарифного плану Револьверна кредитна картка «Шоппінг картка», окремий картковий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України. Сума ліміту кредитування 8000 грн. Максимальний ліміт кредитування до 50000 грн. Строк ліміту кредитування 24 місяці з дати встановлення ліміту (з можливістю подальшої пролонгації). Процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 39% річних. Процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями 35% річних.
Аналогічні умови зазначені у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем.
22.09.2020 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено письмову Додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 93743987000, згідно умов якої банк надає позичальнику транш у межах та за рахунок доступного ліміту використання кредитної картки у розмірі суми, необхідної для погашення заборгованості за розрахованою у білінгову дату календарного місяця, що передує поточному 2020 року та не внесеною до дати платежу, що наступає у поточному календарному місяці 2020 року.
31.03.2021 року між АТ "Укрсиббанк" та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір факторингу №202, відповідно якого АТ "Укрсиббанк" відступило на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 93743987000 (26201005390223), що підтверджується копією Реєстру боржників від 31.03.2021 року.
01.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 04/01/04/2021/1, відповідно якого ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 93743987000 (26201005390223), що підтверджується копією Реєстру боржників від 01.04.2021 року.
10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 93743987000 (26201005390223), що підтверджується Реєстром боржників до Додаткової угоди №7/10 від 04.02.2025 року.
Відповідно копії розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором №93743987000 від 09.03.2017 року сума боргу станом на 04.02.2026 року складає: 42360,78 грн., з яких: 35564,81 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 6795,97 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного.
В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.
У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Суд вважає надані позивачем докази належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, вважає, що факт підписання між сторонами договору про споживчий кредит № 93743987000 від 09.03.2017 року (з урахуванням Додаткової угоди) є доведеним.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 надано споживчий кредит по договору №93743987000 від 09.03.2017 року в сумі 2199 грн., в підтвердження операцій видачі та погашення кредиту є виписка за кредитним договором №93743987000 від 09.03.2017 року за період з 09.03.2017 по 11.09.2017 (дата погашення кредиту).
Також, за договором №93743987000 від 09.03.2017 року ОСОБА_1 встановлено ліміт кредитування на платіжну картку до рахунка № НОМЕР_3 з 10.12.2017 по 19.09.2018 (дата закриття рахунку), крім того, за договором №93743987000 від 09.03.2017 року ОСОБА_1 встановлено ліміт кредитування на платіжну картку до рахунка № НОМЕР_4 з 14.09.2018 (дата відкриття рахунку) по 30.03.2021 (дата закриття рахунку), в підтвердження видачі кредитних коштів є виписка по картковому рахунку № НОМЕР_3 з 10.12.2017 по 19.09.2018 та виписка по картковому рахунку № НОМЕР_4 з 14.09.2018 по 30.03.2021.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, АТ «Укрсиббанк» виконало в повному обсязі умови Договору, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого відповідачу нараховано заборгованість на загальну суму 42360,78 грн., з яких: 35564,81 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 6795,97 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Виписки по картковим рахункам відповідача за кредитним договором №93743987000 від 09.03.2017 року є доказом у справі, оскільки мають статус первинного документа, згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5.
Згідно Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.
Відповідно правового висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року (справа № 355/558/18) виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З досліджених судом доказів, зокрема виписок по картковим рахункам відповідача, видно, що останній користувався кредитними коштами, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу, що свідчить про те, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням.
В подальшому право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до позивача на підставі договорів факторингу.
Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договорами факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 42360,78 грн., з яких: 35564,81 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 6795,97 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).
Таким чином, позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.
Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому судовий збір у сумі 3328 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги №01-07/2024 01.07.2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс»; копію заявки на надання юридичної допомоги №353 від 01.01.2026 року; копію витягу з Акту №18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року.
Так, згідно копії витягу з Акту №18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року визначено склад, обсяг та види наданої правової допомоги: 1) надання усної консультації з вивченням документів - 2 години на суму 4000 грн.; 2) складення позовної заяви - 4 години на суму 12000 грн., всього в сумі 16000 грн.
У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 зазначено «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».
Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час».
Суд, дослідивши документи на підтвердження надання позивачу правничої допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без явки сторін та їх представників, з урахуванням вимог розумності та справедливості, реальності та обґрунтованості адвокатських витрат, з урахуванням ціни позову, дійшов висновку про зменшення їх розміру до суми 6000 грн., що буде справедливим.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №93743987000 від 09.03.2017 року в розмірі 42360,78 грн. (сорок дві тисячі триста шістдесят гривень 78 копійок), з яких: 35564,81 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 6795,97 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926) витрати на сплату судового збору в сумі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 6000 грн.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 25 травня 2026 року.

Суддя:        С.М. Телегуз