Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.04.2026  	Справа №607/9040/20 Провадження №2/607/277/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
 
головуючого судді Вийванка О. М. 
 
за участю секретаря судового засідання Дудченко Ю. Р. 
учасників справи:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 
представника відповідача Грицай І. М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Земельно-кадастрове бюро», ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити дії, скасувати рішення, державного акту, державної реєстрації, запису про державну реєстрацію, 

ВСТАНОВИВ: 

Позивач  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідачів Комунального підприємства «Земельно-кадастрове бюро», ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити дії, скасувати рішення, державного акту, державної реєстрації, запису про державну реєстрацію. 
В обґрунтування змінених позовних вимог позивачем викладено обставини, що на підставі договору дарування 53/100 частини будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських будівель від 18.07.2007, ОСОБА_6 (Дарувальник) передала безоплатно у власність ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ) 53/100 частини будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 . 
Позивач вказує, що у зв`язку із переходом до неї права власності на частину даного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, до неї і перейшло право користування присадибною земельною ділянкою в АДРЕСА_1 . 
Суміжним власником присадибної земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га є відповідач ОСОБА_3 , якому 25.11.2009 Тернопільською міською радою був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 853159. 
В 2018 році під час виконання КП «Земельно-кадастрове бюро» робіт із землеустрою для оформлення права власності ОСОБА_1 на присадибну земельну ділянку було встановлено, що межі земельної ділянки в АДРЕСА_2 , відповідачем ОСОБА_3 із суміжним землекористувачем позивачем ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , не погоджено, а також координати меж земельної ділянки ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 , не відповідають координатам меж земельних ділянок, які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . 
Зокрема, позивач зазначає, що 19.04.2018 КП «Земельно-кадастрове бюро» під час виконання земельно-кадастрових робіт було встановлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 не відповідають фактичному користуванню, а проходять через належну ОСОБА_1 господарську будівлю і земельну ділянку, що відображено на Плані меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , складеного 19.04.2018. 
Також позивач вказує, що в 2009 році КП «Земельно-кадастрове бюро» виготовлено ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , з якої слідує, що відповідачем ОСОБА_3 межі земельної ділянки з позивачем ОСОБА_1 не погоджувались. 
На кадастровому плані земельної ділянки ОСОБА_3 суміжним землекористувачем вказано ОСОБА_8 , хоча насправді ОСОБА_6 , однак з 19.07.2007 користувачем присадибної земельної ділянки і співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 являється також ОСОБА_1 . 
Позивач вказує, що в технічній документації із землеустрою є витяг з протоколу засідання узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 25.02.2009 р., в якому вказано, що: «Враховуючи, що ОСОБА_8 повторно не з`явилась на засідання комісії без зазначення причин, - видати документи ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 без підпису ОСОБА_8 ». 
Натомість, ОСОБА_6 жодних повідомлень від узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів у 2009 році про час і місце розгляду спору не отримувала.
Тернопільська міська рада не надсилала ОСОБА_6 протоколу засідання узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 25.02.2009 р. 
Крім того, рішення узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів має лише рекомендаційний характер і не являється нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання. 
Виконком Тернопільської міської ради рішення за результатами розгляду земельного спору не приймав і рішення узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 25.02.2009 р. не затверджував. 
Із Акта визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_3 слідує, що його складено 27.05.2008 р., та замість підпису ОСОБА_8 у вказаному акті зроблено запис «протокол узгоджувальної комісії», хоча протокол узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів датований 25.02.2009 р. 
Тобто, на час складання 27.05.2008 р. Акта визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_3 , узгоджувальна комісія Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів рішення ще не прийняла. 
08.01.2020 р. Тернопільська міська рада листом № 105/05-Ф повідомила, що рішення узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 25.02.2009 р., яким погоджено межу між земельними ділянками по АДРЕСА_3 надати не може по причині відсутності протоколів засідань комісії за 2009 р. 
Отже, Виконавчим комітетом рішення про затвердження такого рішення комісії, не приймалось. 
Відтак, ОСОБА_6 і ОСОБА_1 жодних повідомлень від узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів у 2009 р. про час і місце розгляду спору не отримувала, протокол засідання узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 25.02.2009 р. ОСОБА_6 і ОСОБА_1 не надсилався. 
Із наведеного вище, позивач зазначає, що Тернопільською міською радою земельний спір між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) не розглянуто, рішення виконкомом Тернопільської міської ради про вирішення земельного спору між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 не приймалось, межі земельної ділянки ОСОБА_3 не погоджені суміжними землекористувачами ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , а правових підстав для виготовлення ОСОБА_3 документів про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 без підпису ОСОБА_1 не було, внаслідок чого при здійсненні землеустрою порушено ч. 2 ст. 59 Закону України «Про землеустрій», оскільки не було враховано приватних інтересів та порушено права суміжного землекористувача ОСОБА_1 . 
Крім того, позивач у позові вказує, що координати меж земельної ділянки ОСОБА_3 визначені виконавцем з порушенням законодавства, зокрема. 
Суміжним користувачем земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3 (земельна ділянка по АДРЕСА_2 ). 
На межах між земельними ділянками по АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 встановлено паралельно дві огорожі, одна ОСОБА_3 з металевої сітки, а друга ОСОБА_6 із металевої сітки на металевих стовпчиках і кам`яного фундаменту для огорожі (підмурівки), які встановлені вже понад 25 років тому. 
Огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 встановлені за фактичним користуванням сторонами земельними ділянками.
Із Плану меж земельної ділянки, складеного за результатами зйомки, АДРЕСА_4 :500, виготовленого 19.04.2018 р. КП «Земельно-кадастрове бюро» слідує, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 проходять не по існуючій огорожі, а за огорожею по земельній ділянці ОСОБА_1 в тому числі під належною позивачу господарською будівлею, тобто, зсунуті в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 . 
На вказаному Плані меж земельної ділянки, відображені фактично існуючі межі земельних ділянок сторін і межі земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 6110100000130020065, координати меж якої визначено помилково і внесено їх до Державного земельного кадастру. 
Оскільки, в 2009 р. ОСОБА_3 не мав земельно-кадастрової документації, межі його земельної ділянки необхідно було визначити за фактичним користуванням. 
Із наявних в Технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , Плану земельної ділянки ОСОБА_3 , масштаб 1:500, Кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_3 , кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, слідує, що на земельній ділянці ОСОБА_3 немає будинків і споруд стороннього власника ОСОБА_1 . 
Це ж підтверджується і наявним в Технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці ОСОБА_9 , виготовленим Тернопільським МБТІ. 
За даних обставин, було неможливим і винесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки ОСОБА_3 кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, та передача межових знаків ОСОБА_3 на зберігання, оскільки вони знаходяться за його огорожею, мали бути встановлені на земельній ділянці ОСОБА_1 та проходять під будівлею ОСОБА_1 . 
Дане свідчить про те, що при визначенні КП «Земельно-кадастрове бюро» координат поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_3 , кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, допущено помилки, внаслідок чого відбулося накладання меж земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_1 , чим порушено права позивача. 
Оскільки затвердження технічної документації на земельну ділянку не відповідає вимогам законодавства, порушує межі суміжних ділянок, зменшено площу її ділянки та змінено конфігурацію меж, погодження меж не відбулося, що свідчить про порушення її прав. 
У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та зобов`язати Комунальне підприємство «Земельно-кадастрове бюро» виправити помилки у відомостях про координати поворотних точок меж земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 площею 0.0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, без письмового погодження ОСОБА_3 , шляхом:
виготовлення за власний рахунок технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і визначення дійсних меж і координат поворотних точок, які їм відповідають, земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0.0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, в частині земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , за фактичним користуванням земельними ділянками;
погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 , кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 ;
внесення змін до Державного земельного кадастру щодо координат поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_3 ;
скасувати рішення міської ради про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:006, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; 
скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 853159 на земельну ділянку площею 0.0588 га;
скасувати державну реєстрацію (запис) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 61110100000:13:002:0065, площею 0.0558 га;
скасувати записи про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 853159 площею 0.0588 га в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010966100658. 
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області подав відзив на позов, в якому вказав, що оскільки позивачем не наведено змісту позовних вимог щодо Головного управління, а також доказів щодо порушення її прав Головним управлінням, не зазначено обставин порушення її прав та не наведено нормативного обґрунтування протиправності дій Головного управління щодо державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, у 2009 році, на момент видачі ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЖ 853159 площею 0,0588 га реєстрація земельних ділянок та прав на них здійснювалася в Державному реєстрі земель. 
Як вбачається з даних Державного земельного кадастру державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0588 га, кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, власником якої є ОСОБА_3 здійснено 25.11.2009 року Тернопільською регіональною філією ДП «Центр ДЗК».
Державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку землевласник ОСОБА_3 АДРЕСА_2 (далі – Технічна документація із землеустрою), розробленої КП «Земельно-кадастрове бюро». Дана документація розроблена на підставі рішення Тернопільської міської ради від 30.04.2009 року № 5/26/102 «Про передачу у приватну власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам». 
Отже, Головним управлінням та його структурними підрозділами не здійснювалася державна реєстрація земельної ділянки ОСОБА_3 у 2009 році. 
Одночасно зазначає, що під час виготовлення технічної документації встановлено та погоджено межі земельної ділянки між суміжними землекористувачами, окрім землекористувача по АДРЕСА_5 . 
Разом з тим, згідно Витягу з протоколу засідання узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 25.02.2009, у зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_8 на засідання комісії, остання вирішила «…видати документи ОСОБА_3 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 без підпису ОСОБА_10 , а вразі незгоди однієї із сторін вирішувати спір у судовому порядку». 
Виходячи із змісту позовної заяви та заяви про зміну (доповнення) предмету позову, порушення прав ОСОБА_1 , на її думку, зумовлено невірним рішенням Тернопільської міської ради від 30.04.2009 №5/26/102 «Про передачу у приватну власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам» в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 , а також неякісним виготовленням документації із землеустрою КП «Земельно-кадастрове бюро». 
Будь-яких фактів щодо порушення її прав Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_1 не наведено, а тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. 
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Сутковий А.М. подав відзив на позов, в якому вказує, що позов заявлено безпідставно, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами в установленому законом порядку наявність факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Усі тези, наведені у позові, включаючи підстави позову, є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
Так, позивач стверджує, що у зв`язку з переходом до неї права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, до неї перейшло право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . 
Позивач, на підставі договору дарування, є суб`єктом спільної часткової власності у розмірі 53/100 домоволодіння у складі житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 203,8, Житлова площа (кв.м): 112,3. 
Однак, позивач, як особа, котра не є власником жодної з будівель чи споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , не має ні права на приватизацію даної земельної ділянки, ні права на її оренду. 
Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що акт визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки датовано 27.05.2008 року. 
Згодом, сторони даного спору декілька разів викликалися на засідання комісії по вирішенню земельних спорів (запрошення на 25.07.2008 року від 18.07.2008 року та на 30.07.2008 року від 25.07.2008 року), і, врешті-решт, на засіданні комісії від 25.02.2009 року даний спір було вирішено. 
Зазначає, що позивач, не дивлячись на те, що вона уклала договір дарування, на підставі котрого вона стала суб`єктом спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна 19.07.2007 року, здійснила державну реєстрацію даного правочину лише 21.07.2009 року, тобто, через півроку після засідання комісії. 
Таким чином, на момент вирішення даного межевого спору (25.02.2009 року), позивач взагалі не була суб`єктом відносин і, як наслідок, її права жодним чином не могли бути порушені. 
Крім цього, представником відповідача було подано додаткові письмові пояснення, в яких останній зазначив, що ОСОБА_1 стала власником 53/100 частини будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 (у тому числі сараю під літ. «Г») з дати державної реєстрації свого права власності, тобто з 21.07.2009 року. 
До цієї дати власником 100% будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 була її матір, ОСОБА_6 , котра померла у 2023 році, як це стверджує Позивач у судовому засіданні 16.03.2026 року. 
Єдиною підставою позову зазначено ту обставину, що «межі земельної ділянки ОСОБА_3 … проходять через належну ОСОБА_1 господарську будівлю і земельну ділянку». 
Як з`ясувалося згодом, під «господарською будівлею» мається на увазі сарай під літ. «Д».
Копію технічного паспорта на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , завдяки котрому можна з`ясувати місце знаходження сараю під літ. «Д», було долучено позивачем до матеріалів справи лише 28.09.2020. 
Зі змісту даного технічного паспорта також стало відомо, що згідно договору дарування 53/100 частини будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських споруд від 18.07.2007 року, сарай під літ. «Г» знаходиться з протилежного боку від земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, котра належить ОСОБА_3 . 
Інша будівля - сарай під літ. «Д» залишилася у власності ОСОБА_6 . 
Як наслідок, межа між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 аж ніяк не може проходити через сарай під літ. «Г», котрий з 21.07.2009 року належить позивачу. 
Біля межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 , котрий ніколи не належав і наразі не належить позивачу.
Тобто, право на позов у даній справі мала покійна матір Позивача як власник 100% зазначеного будинковолодіння (станом на дату прийняття рішення Тернопільської міської ради №5/26/102 від 30 квітня 2009 року), котра, станом на дату подання позову, була власником сарай під літ. «Д» (котрий знаходиться біля межі будинковолодінь по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ) та котра померла у 2023 році, вже під час розгляду даної справи. 
Сарай же під літ. «Д», котрий ніколи не належав і наразі не належить позивачу. 
Отже, позовна заява містить недостовірні відомості, а докази, наявні у матеріалах справи, повністю спростовують твердження позивача про порушення саме її прав. 
Таким чином, ОСОБА_1 , як особа, котра не довела порушення саме її прав, у даній справі є неналежним позивачем. 
Відтак, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Позивач подала відповідь на відзив, в якій вказала, що позов є обґрунтованим, оскільки порушено її право щодо отримання земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, а тому просить задовольнити позов в повному обсязі. 
Представник відповідача Тернопільської міської ради та Комунального підприємства «Земельно-кадастрове бюро» відзиву не подали. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, однак подала письмові пояснення, в яких вказує, що як вбачається із матеріалів справи, технічна документація із землеустрою, виготовлена КП «Земельно-кадастрове бюро», не відповідає вимогам законодавства, однак вона слугувала для оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , а тому створює для позивача негативні наслідки, оскільки перешкоджає приватизувати земельну ділянку та позбавляє можливості обслуговувати житловий будинок. 
Вказує, що єдиним і дієвим способом захисту прав позивача є скасування державної реєстрації (запису) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 61110100000:13:002:0065, площею 0,0558 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; скасування рішення Тернопільської міської ради №5/26/102 від ЗО квітня 2009 року «Про передачу у приватну власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам» в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:006 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 853159 на земельну ділянку площею 0.0588 га яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_3 виданого Тернопільською міською радою; скасування запису про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 853159 площею 0.0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_3 виданого Тернопільською міською радою в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. 
А тому, вважає, що позов є підставний, оскільки позивач ОСОБА_1 не може скористатися правом приватизації частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. 
Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили їх задовольнити з мотивів та підстав, наведених у ньому та відповіді на відзив. 
Представник відповідача КП «Земельно-кадастрове бюро» у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні. 
Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити у його задоволенні з мотивів та підстав, зазначених у відзиві на позов. 
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Представник відповідача Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на думку суду. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 
При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. 
Ухвалою суду відкрито провадження у справі. 
Ухвалою суду призначено судову земельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі. 
Ухвалою суду поновлено провадження у справі. 
Ухвалою суду призначено судову земельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі. 
Ухвалою суду поновлено провадження у справі. 
Ухвалою суду підготовче судове засідання проведено у режимі відео конференції. 
Ухвалою суду витребувано докази. 
Ухвалою суду матеріали справи направлено для продовження проведення судової земельно-технічної експертизи. 
Ухвалою суду прийнято до розгляду справу, поновлено провадження у справі та призначено розгляд підготовчого судового засідання. 
Ухвалою суду залучено до участі у справі співвідповідача та призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі. 
Ухвалою суду поновлено провадження у справі. 
Ухвалою суду залишено без руху позовну заяву. 
Ухвалою суду продовжено позивачу процесуальний строк, встановлений ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху. 
Ухвалою суду задоволено заяву представника позивача про зміну предмету спору та прийнято її до розгляду та залучено до участі у справі співвідповідача. 
Ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу. 
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. 
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Суд, встановив, що відповідно до рішення №770 виконкому Тернопільської міської Ради депутатів трудящих від 09.12.1950, за ОСОБА_11 закріплено земельну ділянку, площею 600 кв. м., для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_6 являлася власником будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських будівель, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 22.06.2006, та зареєстрованого в ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», 22.06.2006 за №3032.
Як вбачається з договору дарування 53/100 частини будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських будівель від 18.07.2007 (номер бланку ВЕТ 061932, 19.07.2007, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., за реєстром № 6894), ОСОБА_6 (Дарувальник) передала безоплатно у власність ОСОБА_1 (Обдаровуваній) 53/100 частини будинковолодіння в складі житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме: ІІІ підв. пл. 15,2 кв. м., 1-10 ванна, пл. 6,7 кв. м., 1-11 кухн. пл.. 11,7 кв. м., 1-12 житл. кімн, пл. 13,2 кв.м. 2-1 прихож. пл. 14,6 кв.м., 2-2 житл. кімн. пл.. 9,6 кв. м., 2-3 житл. кімн. пл.. 10,3 кв.м., 2-4 житл. кімн. пл.. 19,9 кв. м., 2-5 житл. пл.. 13,7 кв.м., сарай під літ. «Г», частина огорожі №1,2, частина вимощення; в спільному користуванні: 1-9 прихож, пл. 14,02 кв.м.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Номер інформаційної довідки: 322996633 Дата, час формування: 16.02.2023 03:45:21), відповідне право власності за наведеним вище договором дарування було зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Номер інформаційної довідки: 422465999 Дата, час формування: 13.04.2025 11:03:37), 47/100 частини житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, №1645 від 19.08.2024.. 
Отже, власниками житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_1 в розмірі 53/100 частин, та 47/100 частини житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 . 
Суміжним власником присадибної земельної ділянки в АДРЕСА_2 , є відповідач ОСОБА_3 ..
Рішенням №28 виконкому Тернопільської міської Ради депутатів трудящих від 16.01.1959, за ОСОБА_9 закріплено земельну ділянку, площею 600 кв. м., для індивідуального будівництва по АДРЕСА_2 .
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 13277194 від 19.01.2007, ОСОБА_3 є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 .
Рішення сесії Тернопільської міської ради від 30.04.2009 р. за № 5/26/102 «Про передачу в приватну власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам» та Додатку до рішення, було передано безоплатно ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0588 га, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 .
На підставі заяви ОСОБА_3 та договору, КП «Земельно-кадастрове бюро» було розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, площею 0,0588 га, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 , землевласник ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 853159 від 25.11.2009, на підставі рішення сесії Тернопільської міської ради від 30.04.2009 р. за № 5/26/102, що він являється власником земельної ділянки, площею 0,0588 га, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 .
Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010966100658.
Як вбачається з даних Державного земельного кадастру державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0588 га, кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, власником якої є ОСОБА_3 здійснено 25.11.2009 Тернопільською регіональною філією ДП «Центр ДЗК», на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку землевласник ОСОБА_3 АДРЕСА_2 (далі – Технічна документація із землеустрою), розробленої КП «Земельно-кадастрове бюро». 
Згідно з висновку експерта за результатами проведеної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи № 82/10.20/10.7/2023 від 21.08.2023, складеної судовим експертом Арашином О.Л. вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, виготовлена у 2009 році Комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро" не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Причини невідповідності наведені в дослідницькій частині Висновку.
Затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, виготовленої у 2009 році Комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро", відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.
Розташування меж земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 не відповідає фактичним межам між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що встановлені у вигляді огорожі.
Бетонний фундамент та встановлена на ньому огорожа, що проходить між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , повністю знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 61110100000:13:002:0065. Межа земельної ділянки з кадастровим номером 61110100000:13:002:0065 з боку будинковолодіння АДРЕСА_1 зміщена від існуючої огорожі в сторону будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Розташування меж земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, не відповідає межам суміжного землекористування (будинковолодіння) із західної сторони. 
Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної додаткової судової експертизи з питань землеустрою № 148/10.20/2025 від 05.03.2023, складеної судовим експертом Арашином О.Л. вбачається, що надана на дослідження копія Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, виготовлена у 2009 році Комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро", не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Причини невідповідності наведені у дослідницькій частині Висновку.
Затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, виготовленої у 2009 році Комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро", відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід зобов`язати Комунальне підприємство «Земельно-кадастрове бюро» виправити помилки у відомостях про координати поворотних точок меж земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 площею 0.0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, без письмового погодження ОСОБА_3 , шляхом виготовлення за власний рахунок технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і визначення дійсних меж і координат поворотних точок, які їм відповідають, земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0.0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, в частині земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , за фактичним користуванням земельними ділянками; погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 , кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 ; внесення змін до Державного земельного кадастру щодо координат поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_3 ; скасування рішення міської ради про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:006, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 853159 на земельну ділянку площею 0.0588 га; скасування державної реєстрації (запису) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 61110100000:13:002:0065, площею 0.0558 га; скасування записів про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 853159 площею 0.0588 га в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010966100658, оскільки є накладення земельних ділянок, однак суд погоджується частково з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 68)].
Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)].
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Предметом спору у цій справі є законність технічної документації із землеустрою, рішення Тернопільської міської ради про передачу земельної ділянки, державного акту на право приватної власності на землю, державної реєстрації (запису) в Державному земельному кадастрі, записів про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку. 
У такий спосіб позивач просив захистити його права на земельну ділянку. 
Частинами першою та другою статті 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Частинами першою, другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, має бути наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж; а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж: визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Суд застосовує законодавство в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. 
Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша, друга статті 78 ЗК України).
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України.
Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України.
За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Частинами першою-другою статті 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України).
У статті 126 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Судом встановлено, що рішенням №28 виконкому Тернопільської міської Ради депутатів трудящих від 16.01.1959, за ОСОБА_9 закріплено земельну ділянку, площею 600 кв. м., для індивідуального будівництва по АДРЕСА_2 .
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 13277194 від 19.01.2007, ОСОБА_3 є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 .
Рішення сесії Тернопільської міської ради від 30.04.2009 р. за № 5/26/102 «Про передачу в приватну власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам» та Додатку до рішення, було передано безоплатно ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0588 га, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 .
Отже, право власності на земельну ділянку набуто ОСОБА_3 відповідно до ст. 81 ЗК України на підставі приватизації земельної ділянки, що була раніше надана у користування. 
Щодо скасувати рішення Тернопільської міської ради про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:006, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки земельна ділянка накладається на її земельну ділянку, суд зазначає, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).
Спірне рішення Тернопільської міської ради вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.
Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)].
Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірним рішенням Тернопільської міської ради передано ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 588,0 кв. м., частина якої має бути у власності позивача, а тому, суд вважає, що вказана позовна вимога не підлягає до задоволенню.
При цьому суд зазначає, що межі земельної ділянки, площею 588,0 кв. м., яка належить ОСОБА_3 , були визначенні технічною документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та державним актом на право власності на земельну ділянку, а не спірним рішенням Тернопільської міської ради. 
Відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є юридичні та фізичні особи, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.
На підставі заяви ОСОБА_3 та договору, КП «Земельно-кадастрове бюро» було розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, площею 0,0588 га, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 , землевласник ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Суд зазначає, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об`єднання земельних ділянок, повинна включати документи передбачені ст. 56 Закону України «Про землеустрій». 
Як вбачається із вказаної технічної документації, в ній відсутні: матеріали польових геодезичних робіт, акт перенесення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, клопотання до управління Держкомзему у м. Тернопіль. 
Також у тексті пояснювальної записки невірно зазначено склад правовстановлюючих документів, у технічному завданні невірно наведено підставу для виконання робіт. 
Згідно з висновку експерта за результатами проведеної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи № 82/10.20/10.7/2023 від 21.08.2023, складеної судовим експертом Арашином О.Л. та висновку експерта за результатами проведеної додаткової судової експертизи з питань землеустрою № 148/10.20/2025 від 05.03.2023, складеної судовим експертом Арашином О.Л., технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, виготовлена у 2009 році Комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро" не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. 
Враховуючи вищенаведена, суд вважає, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, виготовлена у 2009 році Комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро" не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.
Щодо позовної вимоги до Комунального підприємства «Земельно-кадастрове бюро», про зобов`язання його виправити помилки у відомостях про координати поворотних точок меж земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 площею 0.0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, без письмового погодження ОСОБА_3 , суд вважає, що вона не підлягає до задоволення, оскільки технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування, на підставі яких орган місцевого самоврядування реалізує власну компетенцію, приймаючи рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність.
Виходячи з цього, що технічна документація це лише сукупність текстових та графічних матеріалів, які не мають самостійного правового значення і у разі допущення у технічній документації неточностей, помилок згідно зі статтею 31 Закону України «Про землеустрій» передбачено порядок їх виправлення, а тому вказана позовна вимога є безпідставна. 
Щодо позовних вимог про скасування державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 853159 на земельну ділянку площею 0.0588 га, державну реєстрацію (запис) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 61110100000:13:002:0065, площею 0.0558 га, запису про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 853159 площею 0.0588 га в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010966100658, суд погоджується частково з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Отже, незаконним у судовому порядку може бути визнано акт (рішення) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, якщо він не відповідає вимогам законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав акт (рішення).
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.
Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постановівід 12 грудня2018 року усправі № 2-3007/11(провадження № 14-525цс18).
Відповідно до статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.
Отже, щоб набути право власності на земельну ділянку необхідно здійснити комплекс робіт: провести кадастрову зйомку землі з геодезичним встановленням меж земельної ділянки, яка включає, зокрема, і, перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки, погодження цих меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.
Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає перевірку того, чи не належить земельна ділянка іншому власнику або правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.
Відповідно до акту визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки, площею 0,0588 га, кадастровий номер 6110100000:13:002:0065 від 27.05.2008, витягу з протоколу засідання узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 25.02.2009, вказано ОСОБА_8 , яка не з`явилася на засідання комісії без зазначення причин, і видати документи ОСОБА_3 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , про погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 .
Згідно із листа виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.01.2020 №105/05-бр, рішення узгоджувальні комісії Тернопільської міської ради про вирішенню земельних спорів від 25.02.2019, яким погоджено межу між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , немає по причині відсутності протоколу засідань комісії за 2009 рік. Рішення про затвердження такого рішення комісії, виконавчим комітетом або сесією міської ради не приймалися. 
Отже, суд зазначає, що в акті та витязі наявна неузгодженість логічної послідовності подій у часі і не вірно вказано ім`я ОСОБА_10 , що свідчить про непогодження меж між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . 
Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року N 43 (далі - Інструкція), чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено відмови у видачі державного акта на землю за відсутності узгоджених меж.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив`язкою не менш двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним врахуванням координат поворотних точок меж (державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 853159 від 25.11.2009, є незаконним та порушує її права, оскільки земельна ділянка відповідача частково накладається на земельну ділянку, яка належить позивачу.
Згідно з висновку експерта за результатами проведеної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи № 82/10.20/10.7/2023 від 21.08.2023, складеної судовим експертом Арашином О.Л. вбачається, що розташування меж земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 не відповідає фактичним межам між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що встановлені у вигляді огорожі. 
Бетонний фундамент та встановлена на ньому огорожа, що проходить між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , повністю знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 61110100000:13:002:0065. Межа земельної ділянки з кадастровим номером 61110100000:13:002:0065 з боку будинковолодіння АДРЕСА_1 зміщена від існуючої огорожі в сторону будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Розташування меж земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, не відповідає межам суміжного землекористування (будинковолодіння) із західної сторони. 
Отже, розташування меж земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 не відповідає фактичним межам між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що встановлені у вигляді огорожі і межа зміщена від існуючої огорожі в сторону будинковолодіння АДРЕСА_1 , а тому розташування меж земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, не відповідає межам суміжного землекористування (будинковолодіння) із західної сторони і проходить через сарай під літерою Д, який відноситься до житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 . 
Крім цього, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,0588 га, кадастровий номер 61110100000:13:002:0065, виготовлена у 2009 році Комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро" не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. 
Відповідачами не надано належних і допустимих доказів, які б спростовували зазначені висновки експертів або ставили під сумнів їх обґрунтованість.
Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 853159 від 25.11.2009, складений та зареєстрований на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 , яка виготовлена Комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро" не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, також межі земельної ділянки ОСОБА_3 не погодженні із власниками земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок та господарські споруди АДРЕСА_1 , і вони проходить через сарай під літерою Д, який відноситься до житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що свідчить про порушення прав ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , що є підставою для визнання його недійсним. 
Відповідно до статті 202 ЗК Україні, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.
Як вбачається з матеріалів справи, державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 853159 від 25.11.2009, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010966100658 та здійснено запис в Поземельній книзі.
Враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 853159 від 25.11.2009 визнано недійсним, суд вважає, що слід скасувати державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0588 га, кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, власником якої є ОСОБА_3 , здійснену 25.11.2009 у Державному земельному кадастрі, Тернопільською регіональною філією ДП «Центр ДЗК».
При цьому суд зазначає, що підлягає скасуванню державна реєстрація земельної ділянки, а не запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010966100658, який входить до складу державного реєстру земель, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги. 
Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що господарська будівля – сарай під літерою «Д» не належить позивачу ОСОБА_1 і її права не були порушенні, суд вважає безпідставні, оскільки господарська будівля – сарай під літерою «Д» входить до складужитлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , якій належить в розмірі 53/100 частини, також за вказаним житловим будинком закріплено земельну ділянку, площею 600 кв. м., що свідчить про порушення прав ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою.
Щодо належних відповідачів за позовними вимогами, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зазначено, що: «визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача».
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22) зазначено, що: «суди не врахували, що належними відповідачами у справах про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність є особа, якій передається земельна ділянка та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв відповідне рішення; пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові». 
Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі N 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі N 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі N 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі N 287/167/18-ц (пункт 52)).
Отже, належними відповідачами у справах про визнання недійсними державного акта на право власності є особа, якій видано державний акт (її спадкоємці) про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу, а у скасуванні державної реєстрації є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі земель тобто у справі належними відповідачами є за позовними вимогами про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку є ОСОБА_3 та Тернопільська міська рада, а за позовними вимогами про скасування державної реєстрації є ОСОБА_3 .
Посилання відповідача ОСОБА_3 , що він не є належним відповідачем суд вважає безпідставним з вищенаведеного. 
Щодо заявлених позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, суд зазначає, що зміст і характер відносин між учасниками справи, підтверджують, що позивач має спір з ОСОБА_3 та Тернопільською міською радою, а тому позовні вимоги не можуть бути звернені до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, тому слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.
Щодо інших доводів позивача та відповідачів у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про який дійшов суд. 
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд звертає увагу на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За таких обставин, слід задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Тернопільської міської ради, та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 853159 від 25.11.2009, виданий ОСОБА_3 , власнику земельної ділянки, площею 0,0588 га, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010966100658 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0588 га, кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, власником якої є ОСОБА_3 , здійснено 25.11.2009 у Державному земельному кадастрі, Тернопільською регіональною філією ДП «Центр ДЗК».
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. 
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, оскільки позов задоволено частково до ОСОБА_3 , Тернопільської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності та скасування державної реєстрації,суд вважає, що підлягають стягненню за позовну вимогу про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянкуз ОСОБА_3 , Тернопільської міської ради на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн в рівній частині, та за позовну вимогу про скасування державної реєстрації з ОСОБА_3 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Враховуючи, що позов в іншій частині відмовлено, суд вважає, що сплачений судовий збір за іншими позовними вимогами покладаються на позивача. 
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ: 
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Земельно-кадастрове бюро», ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити дії, скасувати рішення, державного акту, державної реєстрації, запису про державну реєстрацію.
Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 853159 від 25.11.2009, виданий ОСОБА_3 , власнику земельної ділянки, площею 0,0588 га, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010966100658.
Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0588 га, кадастровий номер 6110100000:13:002:0065, власником якої є ОСОБА_3 , здійснено 25.11.2009 у Державному земельному кадастрі, Тернопільською регіональною філією ДП «Центр ДЗК».
Стягнути з ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 816,80 грн (тисячу вісімсот шістнадцять гривень 80 копійок). 
Стягнути з Тернопільської міської радина користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок). 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідачі: 
1.Комунальне підприємство «Земельно-кадастрове бюро», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 31914512, місцезнаходження м. Тернопіль вул. Коперніка, 1;
2. ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ;
3.Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 39766192, місцезнаходження м. Тернопіль вул. Лисенка, 20А;
4.Тернопільська міська рада, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 34334305, місцезнаходження м. Тернопіль вул. Листопадова, 5;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_7 . 
Повний текст рішення суду складено та підписано 04 травня 2026 року. 
Головуючий суддя    	О. М. Вийванко