ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 320/8740/25
адміністративне провадження № К/990/6219/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є., 
за участю: 
секретаря судового засідання Вітковської К.М.,
представників позивача Хажанця В.М., Слабоуса Є.А.,
представника відповідача Бондара П.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києва на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року (суддя: Лиска І.Г.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року (судді: Файдюк В.В., Карпушова О.В., Мєзєнцев Є.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІБІЛД» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
установив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнібілд» (далі - позивач, ТОВ «Юнібілд») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.10.2024 №0124136/0706, №0124087/0706, №0124129/0706, №0124133/0706, №0124134/0706 та від 31.10.2024 №12541724025, №12544024025.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року, адміністративний позов було задоволено.
Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у м. Києві подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати прийняті судами рішення й ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено застосування судами норм матеріального права при вирішенні цієї справи без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а також порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ (пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).
На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про неправомірність висновків судів попередніх інстанцій через неповне дослідження обставин справи та ігнорування сукупності доказів, що вказують на нереальність господарських операцій позивача з ризиковими контрагентами, які не мали достатніх матеріально-технічних та трудових ресурсів. Податковий орган наполягає, що ТОВ «Юнібілд» не підтвердило належними первинними та технологічними документами фактичне зведення захисних бетонних конструкцій, а також не довело об`єктивну можливість самостійного виконання таких масштабних робіт у стислі строки без залучення спеціальної техніки. Крім того, ДПС вважає безпідставним списання позивачем матеріалів на об`єкті будівництва у м.Чернігів через відсутність індивідуального сертифікату Торгово-промислової падати про наявність форс-мажору та оспорює правомірність звільнення платника від штрафів за несвоєчасну сплату ПДФО та військового збору, стверджуючи, що суди надали хибну юридичну оцінку обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

У розрізі підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України контролюючий орган звертає увагу, що суди попередніх інстанцій не врахували сталу практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 28.04.2025 року у справі № 240/15137/20, згідно з якою інформація з аналітичних баз (АІС «Податковий блок») про відсутність у контрагентів трудових та матеріально-технічних ресурсів у сукупності з іншими обставинами може свідчити про нереальність операцій та отримання неправомірної податкової вигоди. Також у скарзі міститься посилання на постанову Верховного Суду від 28.09.2023 року справі № 640/8876/20, де зазначено, що неможливість фактичного здійснення операцій через відсутність персоналу, основних фондів чи складських приміщень є ознакою безпідставності даних податкового обліку, що було проігноровано судами при оцінці взаємовідносин платника з ризиковими підрядниками.
Від Товариства надійшов відзив на касаційну скаргу контролюючого органу, в якому позивач, поділяючи висновки судів першої та апеляційної інстанцій, просить залишити їх рішення без змін. У своїх доводах позивач зазначає, що наведені відповідачем постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин, установлених судами в тій чи іншій справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у липні-вересні 2024 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Юнібілд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 06.12.2018 по 31.03.2024, валютного - за період з 06.12.2018 по 31.03.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 06.12.2018 по 31.03.2024 та іншого законодавства за відповідний період, за результатами якої складено Акт від 16.09.2024 №104003/Ж5/26-15-07-06-01-19/42675928 (далі - акт перевірки).
У ході перевірки контролюючим органом було виявлено порушення позивачем:
- п. 44.1 ст. 44, пп 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п. 6, п. 11, п. 15, п. 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінанси України від 31.12.1999 №318 (далі - П(С)БО 16 «Витрати»), ст. 4, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), п. 1.2 ст. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення №88), в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 18 819 787 гривень, в тому числі: за 2019 рік у сумі 158 027 грн; за 2020 рік у сумі 197 401 грн; за 2021 рік у сумі 2 370 459 грн; за 2022 рік у сумі 16 093 899 грн, та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2024 року у сумі 13 706 303 грн;
- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 ПК України, ст. 4, ст. 9 Закону № 996-XIV, п. 1.2 ст. 1 Положення №88, в результаті чого занижено податок на додану вартість у загальній сумі 22 448 508 грн, у тому числі за періоди: жовтень 2019 року у сумі 175 586 грн; квітень 2021 року у сумі 370 грн; червень 2021 року у сумі 290 126 грн; липень 2021 року у сумі 284 643 грн; вересень 2021 року у сумі 246 787 грн; жовтень 2021 року у сумі 615 937 грн; листопад 2021 року у сумі 515 667 грн; грудень 2021 року у сумі 374 520 грн; травень 2022 року у сумі 1 429 440 грн; липень 2022 року у сумі 4 130 968 грн; серпень 2022 року у сумі 917 705 грн; вересень 2022 року у сумі 6 779 301 грн; жовтень 2022 року у сумі 6 687 458 грн та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) у сумі 1 711 911 грн за березень 2024 року;
- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних накладні (далі - ЄРПН) при визначені податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України в травні 2022 року на суму 7 147 200,44 грн, крім того ПДВ 1 429 440,09 грн; в червні 2022 року на суму 101 136 715,7 грн, крім того ПДВ 20 227 343,14 грн;
- п. 201.10 ст. 201 та п. 89 підрозд. 2 розд. XX «Перехідні положення» ПК України, в результаті чого несвоєчасно зареєстровані податкові накладні та/або розрахунки коригування в ЄРПН у червні 2023 року;
- п. 51.1 ст. 51, п. 70.16, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, п. 1.2 розділу 1, п. 3.1 та п. 3.2 розділу Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, у зв`язку із несвоєчасним поданням розрахунку за І квартал 2022 року;
- пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168 з урахування пп. 168.4.1 п. 168.4 ст.168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету, а саме: несвоєчасно сплачено податок за період лютий 2022 року - серпень 2022 року;
- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 87.9 ст. 87, пп. 168.1.1, пп. 168.1.5 п. 168.1, пп. 168.4.4, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст.168, п. 171.1 ст. 171, пп. «е» п. 176.1 ст. 176, пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4, пп. 1.5, пп. 1.6, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого підприємством несвоєчасно сплачено до відповідного бюджету утриманий військовий збір за період: лютий 2022 року - вересень 2022 року.
За наслідками розгляду заперечень ТОВ «Юнібілд» від 10.10.2024 №174/ЮБ-24 висновки перевірки викладено в іншій редакції, за якою у ході перевірки встановлені порушення позивачем:
- п. 44.1 ст. 44, пп 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п. 6, п. 11, п. 15, п. 20 П(С)БО 16 «Витрати», ст. 4, ст. 9 Закону, п. 1.2 ст. 1 Положення №88, в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 18 819 787 гривень, в тому числі по періодах: за 2019 рік у сумі 158 027 грн; за 2020 рік у сумі 197 401 грн; за 2021 рік у сумі 2 370 459 грн; за 2022 рік у сумі 16 093 899 грн, та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у сумі 13 706 303 грн за 1 квартал 2024 року;
- п. 198.1, п. 198.3,пп. «г`п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 ПК України, ст. 4, ст. 9 Закону №996-XIV, п. 1.2 ст. 1 Положення №88, в результаті чого занижено податок на додану вартість у загальній сумі 22 448 508 грн, у тому числі: за жовтень 2019 року у сумі 175 586 грн; за квітень 2021 року у сумі 370 грн; за червень 2021 року у сумі 290 126 грн; за липень 2021 року у сумі 284 643 грн; за вересень 2021 року у сумі 246 787 грн; за жовтень 2021 року у сумі 615 937 грн; за листопад 2021 року у сумі 515 667 грн; за грудень 2021 року у сумі 374 520 грн; за травень 2022 року у сумі 1 429 440 грн; за липень 2022 року у сумі 4 130 968 грн; за серпень 2022 року у сумі 917 705 грн; за вересень 2022 року у сумі 6 779 301 грн; за жовтень 2022 року у сумі 6 687 458 грн та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за березень 2024 року у сумі 1 711 911 грн;
- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого не складено та не зареєстровано в ЄРПН при визначені податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України в травні 2022 року на суму 7 147 200,44 грн, крім того ПДВ 1 429 440,09 грн; в червні 2022 року на суму 101 136 715,7 грн, крім того ПДВ 20 227 343,14 грн;
- п. 201.10 ст. 201 та п. 89 підрозд. 2 розд. XX «Перехідні положення» ПК України, в результаті чого несвоєчасно зареєстровані податкові накладні та/або розрахунки коригування в ЄРПН у червні 2023 року;
- п. 51.1 ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, п. 1.2 розділу І, п. 3.1 та п. 3.2 розділу Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме: несвоєчасне подання розрахунку за І квартал 2022 року;
- пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168, з урахування пп. 168.4.1 п. 168.4 ст.168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету, а саме: несвоєчасно сплачено податок за період лютий 2022 року - серпень 2022 року;
- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 87.9 ст. 87, пп. 168.1.1, пп. 168.1.5 п. 168.1, пп. 168.4.4, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст.168, п. 171.1 ст. 171, пп. «е» п. 176.1 ст. 176, пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4, пп. 1.5, пп. 1.6, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого підприємством несвоєчасно сплачено до відповідного бюджету утриманий військовий збір за період лютий 2022 року - вересень 2022 року.
Про результати розгляду заперечень ГУ ДПС у м. Києві повідомило ТОВ «Юнібілд» листом від 25.10.2024 №39783/Ж12/26-15-07-06-01-09.
На підставі викладених в акті перевірки висновків відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:
- від 30.10.2024 №0124136/0706 форми «ПН», яким на підставі ст. 120-1 ПК України до ТОВ «Юнібілд» застосовано штраф у розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 грн., що у загальному розмірі становить 6 800 грн;
- від 30.10.2024 №0124087/0706 форми «Р», яким відповідно до п. 123.2 ст. 123 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток підприємств, який сплачують інші платники, на суму 18 819 787 грн та нараховано штрафні санкції у розмірі 25%, що становить 4 062 982 грн;
- від 30.10.2024 №0124129/0706 форми «П», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші платники, на суму 13 706 303 грн;
- від 30.10.2024 №0124133/0706 форми «Р», яким на підставі п. 123.2 ст. 123 ПК України ТОВ «Юнібілд» донараховано податок на додану вартість у розмірі 22 448 508,00 грн та нараховано штрафні санкції у розмірі 5 612 127,00 грн.
- від 30.10.2024 №0124134/0706 форми «В4», яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2024 року у розмірі 1 711 911,00 грн.
- від 31.10.2024 №12541724025 форми «Д», яким за несвоєчасну сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб у період з лютого 2022 по серпень 2022 року до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 653 949,10 грн;
- від 31.10.2024 №12544024025 форми «Д», яким за несвоєчасну сплату до відповідного бюджету утриманого військового збору у період з лютого 2022 року по вересень 2022 року до ТОВ «Юнібілд» застосовано штрафні санкції у розмірі 80 845,73 грн.
За наслідками адміністративного оскарження, рішенням ДПС України від 17.01.2025 №1633/6/99-00-06-01-01-06 вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті всупереч нормам податкового законодавства, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Висновки судів попередніх інстанцій про визнання зазначених податкових повідомлень-рішень протиправними і їх скасування обґрунтовані тим, що списання підприємством товарно-матеріальних цінностей через їх знищення або пошкодження внаслідок військової агресії російської федерації проти України здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням діючих на той час роз`яснень ДПС України та Міністерства фінансів України. Також суди вказали на правомірність включення позивачем до загальновиробничих витрат вартості матеріалів для створення захисту об`єктів будівництва від руйнувань, втрат чи пошкоджень внаслідок бойових дій, на підтвердження чого під час перевірки та до матеріалів справи були надані необхідні первинні документи. Окремо суди зазначили про реальність господарських операцій між ТОВ «Юнібілд» і ТОВ «Київ-Ліфт», ТОВ «Будконстракшин» та ТОВ «МТД Фасад», адже окремі недоліки в оформленні первинної документації, а також можливі порушення контрагентами позивача податкової дисципліни не можуть мати негативних наслідків для платника податків, зміна у складі активів якого підтверджується належними і допустимими доказами. Насамкінець суди підкреслили також, що обов`язок із сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору позивач виконав одразу після відновлення можливості виконання таких зобов`язань, починаючи з вересня 2022 року, а тому несвоєчасна сплата відповідних зобов`язань мала місце без вини позивача, що виключає можливість притягнення його до відповідальності.
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом № 996-XIV.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону № 996-XIV питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 996-XIV підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно із пунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 П(С)БО 16 «Витрати» витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
За приписами пункту 6 П(С)БО 16 «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Водночас нестачі й втрати від псування цінностей включаються до інших операційних витрат (пункт 20 П(С)БО 16 «Витрати»).
Відповідно до пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
При цьому, перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством (абзац 8 пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати»).
Згідно з пунктом 20 П(С)БО 16 «Витрати» до інших операційних витрат у тому числі включаються: втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей.
Відповідно до пункту 32 прим. 1 підрозділу 2 розділу XX ПК України (у редакції, яка діяла на дату списання товарно-матеріальних цінностей) тимчасово, протягом дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, не вважаються використаними платником податку в неоподатковуваних податком на додану вартість операціях або операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, товари:
- придбані в оподатковуваних податком на додану вартість операціях, знищені (втрачені) внаслідок дії обставин непереборної сили у період дії воєнного, надзвичайного стану;
- придбані в оподатковуваних податком на додану вартість операціях та передані в державну чи комунальну власність, у тому числі на користь добровольчих формувань територіальних громад, а також надані на користь інших осіб для потреб забезпечення оборони України у період дії воєнного, надзвичайного стану.
До наведених у пункті 32 прим. 1 підрозділу 2 розділу XX ПК України операцій норми пункту 198.5 статті 198 ПК України не застосовуються.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, у періоді, що перевірявся, ТОВ «Юнібілд» здійснило списання матеріалів (нестачі і втрати від псування цінностей) на суму 7 147 200,44 грн, як такі, що були пошкоджені під час військових дій.
Так, у період з 01.03.2022 по 18.03.2022 внаслідок бойових дій, спричинених військовою агресією з боку російської федерації, зокрема, бомбардувань, ракетних та артилерійських обстрілів, позивачу завдано майнової шкоди, внаслідок чого пошкоджено та знищено майно ТОВ «Юнібілд», яке було розташовано на об`єкті будівництва у місті Чернігові по вулиці Індустріальна, 11, яке належить AT «Будіндустрія».
20 квітня 2022 року AT «Будіндустрія» як власником об`єкту будівництва було подано до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області заяву про вчинення кримінального правопорушення та було повідомлено листом позивача, що майно ТОВ «Юнібілд», яке знаходилось на об`єкті будівництва у місті Чернігові по вулиці Індустріальній, 22, було пошкоджено, та його технічний стан унеможливлював подальше використання.
21 квітня 2022 року у зв`язку з порушенням кримінального провадження працівниками правоохоронного органу було зафіксовано факт пошкодження майна на об`єкті будівництва за вказаною адресою, про що було складено відповідний протокол огляду місця події (обстрілів).
Зважаючи на продовження активних бойових дій, ТОВ «Юнібілд» було прийнято рішення щодо тимчасового призупинення діяльності товариства на зазначеному об`єкті з 01.03.2022. Щодо працівників підприємства були прийняті відповідні накази про призупинення трудових відносин.
У ході розгляду цієї справи позивач також пояснив, що у період з 01.03.2022 по 18.03.2022 на об`єкті будівництва у місті Чернігові по вулиці Індустріальній, 11, яке належить AT «Будіндустрія», уповноважені представники ТОВ «Юнібілд» були відсутні, доступу до об`єкта будівництва не було.
Також у зв`язку зі знищенням запасів під час військових дій на зазначеному об`єкті будівництва ТОВ «Юнібілд» прийнято рішення про списання з бухгалтерського обліку запасів, які були знищені та пошкоджені під час військових дій, які втратили свої якісні властивості та непридатні до подальшого використання. Це рішення було оформлено наказом №43/1 від 05.05.2022 про списання запасів під час військових дій на об`єкті будівництва ТОВ «Юнібілд» в місті Чернігові по вулиці Індустріальна, будинок 11.
У ході проведення перевірки контролюючим органом надано запит від 21.08.2024 № 5 щодо списання сировини та матеріалів. У відповідь на який ТОВ «Юнібілд» надано документи, які підтверджують факт настання надзвичайної події, а також обсяг матеріалів, які знаходились на об`єкті будівництва, а саме: наказ №39/1 від 27.04.2022 про створення інвентаризаційної комісії та проведення інвентаризації на об`єкті будівництва ТОВ «Юнібілд»; протокол інвентаризаційної комісії ТОВ «Юнібілд» від 04.05.2022; наказ №43/1 від 05.05.2022 про списання запасів під час військових дій на об`єкті будівництва ТОВ «Юнібілд» в місті Чернігові по вулиці Індустріальна, будинок 11 АТ «Будіндустрія»; акт списання ТОВ «ЮНІБІЛД» № 2 від 06.05.2022, а також інвентаризаційний опис запасів від 04.05.2022; заяву АТ «Будіндустрія» про вчинення кримінального правопорушення № 1/2004 від 20.04.2022; повідомлення Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області про реєстрацію заяви АТ «Будіндустрія» про вчинення кримінального правопорушення за № 1/2004 від 20.04.2022; повідомлення АТ «Будіндустрія» від 20.04.2022 про пошкодження майна ТОВ «ЮНІБІЛД» на об`єкті будівництва в місті Чернігові по вулиці Індустріальна, будинок 11; копії документів, що підтверджують факт переміщення товарно-матеріальних цінностей на об`єкт будівництва в місті Чернігові по вулиці Індустріальна, будинок 11, тощо.
Проте, як встановлено судами, контролюючий орган прийняв вказані документи не у повному обсязі, обґрунтування щодо відхилення таких доказів за вказаним епізодом зводиться до твердження про юридичну дефектність наданих документів. Так, контролюючий орган не прийняв лист АТ «Будіндустрія» через відсутність офіційного бланку та обов`язкових реквізитів, вважаючи його лише інформативним, а заяву до поліції визнав такою, що підтверджує пошкодження лише власної продукції АТ «Будіндустрія» (42 одиниці залізобетонних виробів) та майна інших третіх осіб без жодної згадки про активи саме ТОВ «Юнібілд». Крім того, ДПС відмовилася визнавати загальний лист Торгово-промислової палати України як належний доказ форс-мажору, оскільки він має універсальний характер («всім, кого це стосується») і не є індивідуальним сертифікатом, виданим безпосередньо Позивачу для підтвердження неможливості виконання його конкретних зобов`язань.
Аналізуючи такі твердження контролюючого органу, судами попередніх інстанцій було враховано, що листом від 05.05.2022 № 3781/7/99-00-04-01-03-07 ДПС України з метою правомірного формування витрат для цілей оподаткування, які пов`язані із псуванням або знищенням майна платника податків у зв`язку із форс-мажорними обставинами, роз'яснила, що забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності на підприємстві проводиться інвентаризація. 
Організація, основні правила та порядок документального оформлення інвентаризації активів та зобов`язань, що перебувають на балансі суб`єкта господарювання, визначено у Положенні про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142 (далі - Положення №879).
Пунктом 7 Положення №879 передбачено випадки обов`язкової інвентаризації, яка проводиться в обсязі, визначеному керівником підприємства, зокрема у разі техногенних аварій, пожежі чи стихійного лиха (на день після закінчення явищ) або у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів).
При цьому згідно з пунктом 8 Положення №879 підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов`язкових для її проведення, тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал цих підприємств.
Зазначені підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.
Інвентаризація об`єктів державної власності проводиться відповідно до Методики проведення інвентаризації об`єктів державної власності, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2005 року № 1121.
Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-ого) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-ого) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Законом України від 02.12.1997 № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон № 671/97-ВР) визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.
Згідно із пунктом 1 статті 141 Закону № 671/97-ВР Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Підпунктом 69.28 пункту 69 розділу XX «Перехідні положення» ПК України врегульовано питання підтвердження операцій платника первинними документами на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Зважаючи на наведені вище норми ДПС України вказала на те, що врахування у складі витрат платника податку втрат від псування або знищення його майна внаслідок настання форс-мажорних обставин повинно здійснюватися на підставі відповідних первинних документів, за умови проведення обов`язкової інвентаризації відповідно до наявних підстав для такої інвентаризації та за наявності сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). При цьому, у вказаному листі ДПС України визнає лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 таким, що підтверджує настання форс-мажорних обставин.
Аналогічне роз`яснення було викладено ДПС України у категорії 101.15 розділу «Запитання - відповіді з Бази знань» ЗІР (zir.tax.gov.ua), де йдеться про те, що листом ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 підтверджено, що введення військового стану в Україні з 24.02.2022 до його офіційного закінчення є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами). Отже, щоб пункт 32 прим. 1 підрозд. 2 розділу XX ПК України працював, додатково отримувати індивідуальний сертифікат немає потреби.
Своєю чергою, Міністерство фінансів України своїм листом від 10.10.2022 № 41010-06-62/23254 «Про розгляд запиту» на запит ДПС України надано роз`яснення щодо питань, пов`язаних із порядком списання знищеного або зіпсованого майна у зв`язку із російською збройною агресією проти України. Так відповідно до цього листа для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом, застосовуються інвентаризаційні описи, які оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за № 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог, передбачених Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879 (далі також - Положення № 879).
Згідно з Положенням № 879 виявлені при інвентаризації розбіжності між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку регулюються підприємствами в такому порядку, зокрема:
нестача запасів у межах установлених норм природного убутку, виявлена під час інвентаризації, списується за розпорядженням керівника підприємства на витрати;
нестача цінностей понад норми природного убутку, а також втрати від псування цінностей списуються з балансу та відносяться на рахунок винних осіб у розмірі, визначеному відповідно до законодавства, у разі якщо винні особи не встановлені, вони зараховуються на позабалансовий рахунок до моменту встановлення винних осіб або закриття справи згідно із законодавством.
Розмір збитків від розкрадання, нестач, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається відповідно до законодавства.
Слід зазначити, що Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №326.
Порядок виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії російської федерації, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 №473. Цей Порядок застосовується для фіксації пошкоджень, зумовлених збройною агресією російської федерації, будівель та споруд приватної та комунальної форми власності, а також може застосовуватися для фіксації пошкоджень будівель і споруд державної форми власності.
Таким чином, необоротні активи та запаси, які відображалися в бухгалтерському обліку до введення воєнного стану та які на дату складання фінансової звітності фактично перебувають на тимчасово окупованій території або в районах проведення воєнних (бойових) дій, продовжують обліковуватись у складі активів підприємства.
Одночасно підприємство має оцінити негативний вплив змін в економічному і правовому середовищі та визнати суми втрат від зменшення корисності необоротних активів до моменту настання умов доступу до таких активів, проведення інвентаризації та прийняття відповідно рішення щодо їх списання або відновлення корисності.
При цьому підприємства, які перебувають в районах проведення воєнних (бойових) дій та застосовують для ведення бухгалтерського обліку національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, виявлені в результаті інвентаризації нестачі, втрати або знищення необоротних активів та запасів на підставі належним чином оформлених документів відображають як витрати підприємства.
Учасниками справи визнається й не заперечується, що територія Чернігівської міської територіальної громади у період з 24.02.2022 по 31.03.2022 була віднесена до територій активних бойових дій, а тому після відновлення можливості провести фактичну інвентаризацію залишків товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Юнібілд» проведено процедуру інвентаризації.
Таким чином, ТОВ «Юнібілд» під час проведення процедури списання товарно-матеріальних цінностей у зв`язку з їх знищенням діяло відповідно до рекомендацій, наданих ДПС України, та на підставі документів, які підтверджують правомірність та обсяг товарно- матеріальних цінностей, які було знищено внаслідок військових дій.
За таких обставин колегія суддів констатує обґрунтованість і правомірність висновків судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості донарахування позивачу податкових зобов`язань на підставі п. 198.5 ст. 198 ПК України у травні 2022 року на загальну суму 7 147 200,44 грн (у т.ч. ПДВ - 1 429 440,09 грн). Позиція контролюючого органу стосовно невизнання понесених ТОВ «Юнібілд» збитків є юридично неспроможною, оскільки вона сформована без належного та всебічного дослідження наданої сукупності первинних документів, що підтверджують факт і обсяг знищення активів унаслідок збройної агресії.
Оцінюючи правомірність списання підприємством у червні 2022 року загальновиробничих витрат у розмірі 101 136 716 грн, у зв`язку із необхідністю створення елементів захисту об`єктів будівництва від руйнування, втрати чи пошкодження внаслідок російської воєнної агресії, судами попередніх інстанцій були встановлені наступні обставини.
У періоді, що перевірявся, ТОВ «Юнібілд» виступало генеральним підрядником на будівництві ряду об`єктів будівництва.
У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, введенням воєнного стану в Україні, численними обстрілами міста Києва, що призводили до руйнувань інфраструктури та майна на території міста Києва, між ТОВ «Юнібілд», як Генеральним підрядником, та Замовниками будівництва укладено Додаткові угоди до Договорів підряду, відповідно до умов яких ТОВ «Юнібілд», як Генпідрядник, за власний рахунок, з власних матеріалів та на власних розсуд забезпечує схоронність та захист об`єктів будівництва шляхом улаштування на них тимчасових захисних монолітних бетонних конструкцій та тимчасових захисних збірних залізобетонних конструкцій, а також вживає інших заходів та дій для забезпечення схоронності та захисту Об`єктів будівництва.
Створення елементів захисту здійснювалось силами співробітників позивача на підставі наказу від 02.05.2022 № 42/1, з будівельних матеріалів, які знаходились на складі ТОВ «Юнібілд». При цьому всі документи щодо придбання матеріалів за весь період перевірки (з 06.12.2018 по 31.03.2024), регістри бухгалтерського обліку і журнали господарських операцій, підтвердження наявності трудового ресурсу, необхідного для самостійного створення елементів захисту, було надано під час перевірки, зокрема, оборотно-сальдову відомість за рахунками 201, 203, 204, 206, 207, 209 за 02.05.2022 та штатний розклад TOB «Юнібілд» від 01.05.2022, затверджений наказом №03-ШР від 01.05.2022.
На підставі додаткових угод до договорів Генерального підряду та наказу від 02.05.2022 № 42/1 ТОВ «Юнібілд» провело списання матеріалів, що були спрямовані на улаштування захисних конструкцій. Зазначена операція також була оформлена актами списання та специфікаціями.
У зв`язку з необхідністю відновлення процесів будівництва, стабілізацією ситуації у місті Києві та готовністю до введення в експлуатацію частини об`єктів за погодженням з замовниками будівництва, на підставі наказу №56 від 10.08.2022, прийнято рішення щодо демонтажу елементів захисту на об`єктах готових до введення в експлуатацію та на яких відсутня необхідність подальшого захисту.
Так, у період з 10.08.2022 по 18.12.2023 на об`єктах будівництва, відповідно до їх готовності до введення в експлуатацію (житлово-офісний комплекс з торговими приміщеннями, приміщеннями соціальної інфраструктури та підземним паркінгом на пр. Перемоги 42 в м. Києві - введено в експлуатацію 19.09.2022; житлово-офісний комплекс, з об`єктами торгово-розважальної, ринкової, соціальної інфраструктури та паркінгами (офісна будівля В06) на вул. Хохлових Сім`ї, 8 в м. Києві-введено в експлуатацію 06.10.2022; житловий комплекс на вул. Драгоманова, 31 в м. Києві - введено в експлуатацію 25.12.2023) здійснювався поступовий демонтаж елементів захисту власними силами ТОВ «Юнібілд», що підтверджується нарядами-допусками на виконання робіт підвищеної небезпеки ТОВ «Юнібілд».
Вивезення демонтованих елементів захисту здійснювалося із залученням третіх осіб, а саме: ТОВ «Євротрансгруп» на підставі договору №05/02/19 на послуги з вивезення великогабаритних, будівельних, твердих побутових відходів від 01.02.2019, та ТОВ «ТПК Екосвіт» на підставі договору №ЮБ-2210-177В04 про надання послуг від 06.10.2022, що також підтверджується актами наданих послуг.
У ході проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що до перевірки не надано інформації та підтверджуючих документів щодо: придбання, зберігання та переміщення матеріалів, що були використані для елементів захисту об`єктів будівництва; переліку працівників ТОВ «Юнібілд», безпосередньо задіяних у створенні елементів захисту об`єктів будівництва та будівельної техніки, яка використовувалась для спорудження та демонтажу елементів захисту; а також технологічної документації (графічних та текстових документів: ескізних та робочих проектів, розрахунків, малюнків, креслень, пояснювальних записок, тощо), фото чи відеофіксації елементів захисту об`єктів будівництва за кожним із таких об`єктів.
Проте, як було з`ясовано судами попередніх інстанцій такі твердження податкового органу не відповідають дійсності, оскільки позивачем під час перевірки надано повний перелік документів, які підтверджують наявність матеріалів та працівників, необхідних для створення елементів захисту. Супроводження виконання робіт чи надання послуг відео або фотофіксацією елементів захисту не передбачене жодним правовим документом, а отже у товариства відсутній обов`язок щодо їх створення, збереження та надання.
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що первинні документи та регістрів бухгалтерського обліку, що були надані ТОВ «Юнібілд» працівникам ГУ ДПС у м. Києві, складені належним чином та мають усі необхідні обов`язкові реквізити, передбачені Законом 996-XIV.
У контексті наведеного епізоду, судами також слушно зауважено, що понесення витрат на проведення заходів щодо спорудження захисних споруд на об`єктах будівництва здійснено в межах господарської діяльності та є економічно доцільним.
Так, як було встановлено судами, загальна сума вартості об`єктів будівництва згідно з кошторисною документацією складає 4 049 586 498,95 грн, а загальна сума списання (витрат) - 101 136 715,70 грн. Тобто, витрати на зведення елементів захисту становили лише 2,5 відсотка від загальної вартості будівництва, а отже понесення зазначених витрат є цілком економічно обґрунтованими витратами, спрямованими на збереження майна на об`єктах будівництва.
Розглянувши доводи касаційної скарги в частині правомірності списання витрат на зведення та демонтаж захисних бетонних конструкцій, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позиція контролюючого органу в цій частині є хибною, адже надані ТОВ «Юнібілд» первинні документи (акти списання, специфікації, регістри бухгалтерського обліку) відповідають усім обов`язковим реквізитам, передбаченим Законом № 996-XIV, та повною мірою розкривають зміст господарських операцій.
Оцінюючи правильність висновків судів попередніх інстанцій в частині підтвердження реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Будконстракшиин», ТОВ «Київ Ліфт» та ТОВ «МТД Фасад» Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно положень статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що дохід, витрати, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.
Реальність (фактичне вчинення) господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності виникає у результаті руху активів, зміни зобов`язань чи власного капіталу платника, відповідності економічному змісту господарських операцій, оформлених належним чином первинними документами.
Отже, проведення будь-якої господарської операції підприємства має бути зафіксоване у порядку, встановленому правилами податкового та бухгалтерського законодавства, підтверджуватись первинними і розрахунковими документами, якими відображено зміст операцій, порядок їх виконання, зміни майнового стану платника податків.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, у періоді, що перевірявся, ТОВ «Юнібілд» мало фінансово-господарські взаємовідносини з підприємствами ТОВ «Будконстракшиин», ТОВ «Київ Ліфт» та ТОВ «МТД Фасад» з придбання будівельних робіт.
На підтвердження реальності господарських операцій із вказаними контрагентами ТОВ «Юнібілд» були надані: акти приймання виконаних робіт (КБ-2в); довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (КБ-3); виписки по рахунках; платіжні інструкції та реєстр податкових накладних, акт-допуск на виконання заміни одиниць та вузлів технологічного устаткування цехів та споруд на території діючого підприємства, акт прийому-передачі будівельного майданчика, тощо.
Оцінивши надані позивачем документи первинного бухгалтерського обліку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що такі є належними та достатніми доказами того, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
Судами також з`ясовано, що відповідач не заперечує відповідність даних поданої податкової звітності даним первинного бухгалтерського обліку позивача, а також факт належної реєстрації контрагентів позивача на час здійснення господарської операції платниками ПДВ та, відповідно, їх право на складання та реєстрацію податкових накладних.
Фактично доводи податкового органу щодо фіктивності господарських операцій ТОВ «Юнібілд» із контрагентами ТОВ «Будконстракшиин», ТОВ «Київ Ліфт» та ТОВ «МТД Фасад» ґрунтуються на сукупності інформації з аналітичних баз ДПС та виявлених дефектах документообігу, а саме:
- відсутність у контрагентів та їх субпідрядників по ланцюгу постачання необхідної кількості трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень та виробничих потужностей для фактичного виконання задекларованих обсягів будівництва; 
- відсутність в інформаційних системах ДПС відомостей щодо придбання або виробництва цими контрагентами товарів та послуг, які надалі були «реалізовані» на адресу ТОВ «Юнібілд»;
- контрагенти позивача віднесені до категорії ризикових платників податків (п. 8 Критеріїв ризиковості), перестали подавати податкову звітність, а їхні свідоцтва платників ПДВ на момент перевірки були анульовані.
- субпідрядники вказаних контрагентів (наприклад, ТОВ «Астбуд», ТОВ «БК «Марсал») є фігурантами кримінальних справ за статтями про ухилення від сплати податків (ст. 212 КК України) та зловживання владою; 
- відсутність у довідках КБ-3 та актах КБ-2в (зокрема, за господарськими операціями з ТОВ «Київ-Ліфт») обов`язкових реквізитів: дат складання, а також посад і прізвищ осіб, відповідальних за здійснення операції, що унеможливлює їх ідентифікацію;
- позивач не надав до перевірки передбачені договорами документи, які є обов`язковими для будівельної галузі: технологічні карти, дозволи, акти прихованих робіт, виконавчі зйомки, списки персоналу на об`єктах та звіти про використання матеріалів.
Наведені вище доводи та аргументи, які були покладені в основу акту за наслідками податкової перевірки ТОВ «Юнібілд» за вказаним епізодом, були детально оцінені та проаналізовані судами попередніх інстанцій.
Так, аналізуючи доводи податкового органу щодо відсутності у контрагентів позивача, на думку податкового органу, необхідної кількості штатних та найманих працівників та власного та/або орендованого спеціального обладнання та техніки для виконання такого роду операцій, судами попередніх інстанцій було враховано, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).
Суди також врахували, що Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що висновки податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій, які зроблені виключно на підставі аналізу баз даних АІС «Податковий блок» та податкової інформації щодо контрагентів позивача, є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Так само податкова інформація щодо контрагентів суб`єкта господарювання у ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер та не є безперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
Колегія суддів погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій про те, що сама по собі недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань за укладеними договорами.
Також у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд вказав, що, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.
Окрім того, слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставляти на їх адресу товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Тобто, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями.
Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.
Що стосується доводів контролюючого органу про відсутність окремих документів, які мали б супроводжувати такого роду господарські операції, а саме: затвердженої та погодженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації, актів прийому-передачі підряднику матеріалів, підписаних уповноваженими представниками сторін, звітів про використання матеріалів генпідрядника, списка працівників підрядника, що працювали на об`єкті, журналів доступу до об`єктів будівництва, тощо, судами попередніх інстанцій було обґрунтовано зазначено про те, що такі документи не є первинними документами у розумінні Закону №996-XIV, а отже їх відсутність або наявність не впливає на визначення об`єктів оподаткування та їх розмір.
У контексті наведеного вище судами попередніх інстанцій також враховано, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
При цьому, судами встановлено, що всі надані документи, у тому числі довідки про вартість виконаних робіт та акти приймання виконаних робіт за довільною формою відповідають за своєю формою та змістом первинним документам, та можуть бути підставою для обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.
Щодо відсутності деталізації послуг в актах виконаних робіт, суди вказали на те, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена.
Незаповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом (постанови від 12.02.2020 по справі № 813/3577/13-а, від 20.03.2020 у справі № 560/3956/18; від 15.04.2020 у справі № 240/5420/18; від 02.07.2020 у справі № 560/711/19).
Надаючи правову оцінку твердженням контролюючого органу про те, що окремі із субпідрядників контрагентів позивача є фігурантами кримінальних справ за статтями про ухилення від сплати податків, слід враховувати, що внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, а сама по собі наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій.
Крім того, матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.
Належними ж доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому.
До того ж, у кримінальних провадженнях, на які посилається ДПС, відсутня будь-яка згадка про ТОВ «Юнібілд» або про обставини вчинення конкретних господарських операцій, що є предметом дослідження у цій справі.
Верховними Судом вже сформована стала та послідовна практика з цього питання. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі лише наявність вироку щодо контрагента платника податків, факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Враховуючи наведене вище у сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли цілком обґрунтованих висновків про те, що господарські операції між позивачем ТОВ «Будконстракшиин», ТОВ «Київ Ліфт» та ТОВ «МТД Фасад» документально підтверджені та фактично здійснені; відповідачем не надано доказів, які б визначали відсутність у позивача відповідних розрахункових та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, невідповідність господарських операцій цілям та завданням діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності вказували на те, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 30.10.2024 №0124136/0706, №0124087/0706, №0124129/0706, №0124133/0706, №0124134/0706.
Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за порушення строків сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору у період з лютого 2022 року по вересень 2022 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
За правилами підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати - податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171 ПК України).
Статтею 168 ПК України встановлений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету і, зокрема, пунктом 168.1 цієї статті визначено порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.
Так, згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України (у редакції, що діяла з 01.01.2022) податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35 1 цього Кодексу.
Згідно із підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід (підпункт 168.4.7 пункту168.4 статті 168 ПК України).
Також пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір (далі - збір).
Відповідно до підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою (1,5 відсотків), визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України (підпункт 1.5 пункту 16 1 підрозділу 10 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України).
Згідно із пунктом 125-1.1 статті 125-1 ПК України ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Разом з тим, пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Згідно з абзацом 1 підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 і 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
При цьому, відповідно до вимог підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, зокрема, щодо строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), I квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (для сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору - не пізніше 31 грудня 2022 року).
Відтак, не зважаючи на можливість або відсутність у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, позивач звільнений від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, зокрема, щодо сплати податків та зборів за I квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (для сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору - не пізніше 31 грудня 2022 року) на підставі положень підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Крім того, на виконання вимог, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 № 225, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2022 за № 967/38303, який набрав чинності 06.09.2022, затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків та перелік документів на підтвердження.
Тобто, до 06.09.2022 року була відсутня визначена законодавцем процедура щодо підтвердження неможливості виконання платником податків своїх податкових обов`язків, а тому, відповідно, у позивача не було правової можливості офіційно підтвердити факт неможливості виконання своїх податкових обов`язків у період з лютого по вересень 2022 року.
У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, починаючи з вересня 2022 року ТОВ «Юнібілд», керуючись положеннями підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, виконано свої зобов`язання у повному обсязі, що підтверджується документально та встановлено у ході перевірки.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, починаючи з вересня 2022 року ТОВ «Юнібілд», керуючись положеннями підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України виконало свій обов`язок щодо сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору був виконаний у повному обсязі, тобто до 31 грудня 2022 року, з огляду на що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відсутність порушення податкової дисципліни з боку позивача та, відповідно, про безпідставність доводів контролюючого органу в цій частині.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 1331.10.2024 №12541724025, №12544024025 є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому, Верховний Суд враховує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із такими, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
Касаційна скарга не містить доводів та доказів, які б спростовували помилковість встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи або їх неправильної оцінки.
У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права, із вказівкою про незастосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, однак, при цьому посилається на правові позиції Верховного Суду, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
В решті обґрунтування касаційної скарги аналогічні доводам, наведеним відповідачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, і зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києва, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх 
Судді О.В. Білоус
Н.Є. Блажівська

Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2026 року.