ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/2453/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
у письмовому провадженні розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 (Ткаченко Б. О. - головуючий, судді: Гаврилюк О. М., Сулім В. В.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 (суддя Мандриченко О. В.) 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "І джі еф трейдінг" про забезпечення позову до його подання 
(особи, які можуть набути статус учасників справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "І джі еф трейдінг", відповідач 1 - Акціонерне товариство "Укргазвидобування", відповідач 2 - Акціонерне товариство "Банк Альянс").
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст вимог і обґрунтувань заяви
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "І джі еф трейдінг" (далі - Товариство, Принципал, Заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просило вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству "Банк Альянс" (далі - Банк, Гарант) здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями № 4490-22 від 26.10.2022 на суму 131 100 000 грн та № 4491-22 від 26.10.2022 на суму 18 240 499, 73 грн по будь-яким вимогам Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування", Бенефіціар) до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
2. Обґрунтовуючи подану заяву, Товариство стверджувало про те, що у разі сплати Гарантом грошових коштів за оспорюваними гарантіями на користь Бенефіціара Банк набуде права зворотної вимоги (регресу) до Принципала в межах сум, сплачених за такими гарантіями, тоді як у спірних правовідносинах останній не визнає законність вимог АТ "Укргазвидобування", що в свою чергу зумовить необхідність Заявнику звертатися з новим позовом до Бенефіціара та Банка з метою поновлення його порушених прав.
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.03.2026, яку Північний апеляційний господарський суд постановою від 07.05.2026 залишив без змін, заяву Товариства про вжиття заходів забезпечення позову задовольнив. Заборонив Банку здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями від 26.10.2022 по будь-яким вимогам АТ "Укргазвидобування" до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
4. Ухвала та постанова судів попередніх інстанцій мотивовані посиланням на положення статей 73, 74, 77, 79, 86, 136 - 138, 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), застосовуючи які, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про належне обґрунтування Заявником вірогідності істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернеться до суду, в разі невжиття визначених заходів забезпечення позову з огляду на те, що:
1) забезпечення позову шляхом заборони здійснення виплат за банківськими гарантіями, за наявності спору про визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню, можливе за умови існування достатніх підстав вважати, що без такого забезпечення в разі задоволення позову істотно ускладниться чи унеможливиться виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача;
2) у разі сплати Гарантом грошових коштів на користь Бенефіціара за оспорюваними гарантіями Банк набуде право на зворотну вимогу до Принципала, тоді як у разі задоволення позову (визнанням банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню) без вжиття судом заходів забезпечення позову Товариство не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, що тим самим знівелює значення судового рішення, яке буде прийняте у цій справі;
3) вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони здійснення виплат за банківськими гарантіями є належними, співмірними та співвідносяться із предметом позову в цій справі (визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню) і не є тотожними із заявленими позовними вимогами, а застосування таких заходів забезпечення позову не підміняє вирішення спору по суті.
5. При цьому, відхиляючи доводи поданої АТ "Укргазвидобування" апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції врахував останні правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, які надані судом касаційної інстанції у справах, що також склалися між учасниками цієї справи. 
Касаційна скарга
6. Не погодившись із судовими рішеннями, АТ "Укргазвидобування" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
7. Скаржник стверджує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме статей 136, 137, 236 ГПК України, з підстав неврахування ними обставин того, що: 
1) звернення Бенефіціара до Гаранта з вимогою про сплату грошової суми навіть у випадку, коли Принципал не порушив основного зобов`язання, не впливає на обов`язок Гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією; 
2) Заявник не довів, що виконання Банком гарантії може ускладнити чи зробити неможливим захист його прав, оскільки гарантія є одностороннім правочином, зобов`язання за яким виникає лише у Гаранта; 
3) захід забезпечення створює надмірні перешкоди для виконання зобов`язань Банком; 
4) інтереси Банку та Бенефіціара гарантії порушуються, що порушує принцип рівності сторін, закріплений у статті 7 ГПК України; 
5) вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони Банку здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями по будь-яким вимогам АТ "Укргазвидобування" за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, що є порушенням положень частини одинадцятої статті 137 ГПК України.
8. Водночас скаржник наголошує й на тому, що при ухваленні оскаржених рішень суди попередніх інстанцій проігнорували ряд висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, від 07.02.2025 у справі № 910/7497/24, від 24.06.2025 у справі № 910/11152/24, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19, від 17.08.2021 у справі № 914/649/20, від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22, від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17. 
Узагальнені доводи інших учасників справи
9. Банк подав відзив на касаційну скаргу, в якому з доводами скаржника не погоджується і вважає їх безпідставними. Звертає увагу, що висновки судів попередніх інстанцій цілковито відповідають сформованій практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах. Враховуючи наведене, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржені ухвалу та постанову - залишити без змін. 
10. Товариство не скористалося правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
11. Верховний Суд ухвалою від 15.06.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у цій справі та постановив здійснити її розгляд в порядку письмового провадження.
12. Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
13.  Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
14. Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
15. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
16. Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої та частин четвертої, одинадцятої статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
17. Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
18. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
19. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
20. При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на заявника та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору, тобто такі заходи можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі (див. постанови Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 914/2157/19, від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/19, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19).
21. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
22. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
23. З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Постановляючи ухвалу про заборону відповідачу або третім особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. 
24. Суди попередніх інстанцій встановили, що обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову Заявник зазначав про те, що відповідно до умов Додаткової угоду № 5 до Індивідуального договору № ПГ0202/3172-22 від 02.02.2022 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу № ПГ/3171/34-22 від 02.02.2022, Товариством були надані АТ "Укргазвидобування" банківські гарантії від 26.10.2022, які видані Банком.
25. На переконання Бенефіціара, після 28.02.2026 настав строк оплати за Індивідуальним договором № ПГ0202/3172-22 від 02.02.2022 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу № ПГ/3171/34-22 від 02.02.2022, а тому він вживає дії по виконанню виданих гарантій. 
26. Водночас рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/7486/24, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 та постановою Верхового Суду від 03.12.2025, вирішено визнати укладеною Додаткову угоду № 5 до Індивідуального договору № ПГ0202/3172-22 від 02.02.2022 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу № ПГ/3171/34-22 від 02.02.2022. 
27. З урахуванням вимог Додаткової угоди № 5 строк виконання зобов`язання з розрахунку за товар не є простроченим, а момент оплати настане протягом 18 місяців з моменту скасування військового стану.
28. У свою чергу Банк, згідно умов виданих гарантій безвідклично, безумовно та без заперечень зобов`язався виплатити Бенефіціару грошові кошти в межах суми гарантії у випадку порушення заявником умов Індивідуального договору, в той час як останній, систематично ухиляючись від виконання зобов`язань передбачених Додатковою угодою № 5 вчиняє активні дії зі стягнення грошових коштів шляхом направлення відповідних вимог про стягнення коштів за банківськими гарантіями. 
29. Враховуючи наведені обставини та обґрунтовування, Верховний Суд вважає підставним висновок судів попередніх інстанцій про те, що в разі сплати Гарантом грошових коштів на користь Бенефіціара за оспорюваними гарантіями Банк набуде право на зворотну вимогу до Принципала, тоді як у разі задоволення позову в цій справі (визнанням банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню) без вжиття судом заходів забезпечення позову Товариство не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, зокрема, з позовами про стягнення безпідставно набутих АТ "Укргазвидобування" коштів у разі сплати Гарантом сум за такими банківськими гарантіями або про визнання відсутнім у Банка права вимоги до Принципала за вже оплаченими банківськими гарантіями, які можуть бути визнані судом такими, що не підлягають виконанню. Тобто в разі визнання судом банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення виплат за такими гарантіями спричинить виникнення нових судових спорів. 
30. Спір у межах цієї справи стосуватиметься фактично права Бенефіціара на отримання грошових коштів від Гаранта саме за оспорюваними гарантіями, а тому такі заходи є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав Принципала в разі задоволення позовних вимог, з урахуванням того, що предметом позову є вимоги немайнового характеру.
31. При цьому колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду від 17.07.2025 у справі № 910/3606/25 (за участю тих самих сторін та зі спору, що виник з подібних правовідносин) суд касаційної інстанції дійшов аналогічних висновків, виснувавши також й про те, що ефективний захист у цьому судовому процесі втратить свій зміст у зв`язку із виплатою коштів гарантом за банківською гарантією, що знівелює значення судового рішення у випадку задоволення позову Товариства, оскільки у такому випадку для ефективного захисту прав позивача необхідно буде ініціювати новий судовий спір про стягнення з бенефіціара безпідставно отриманих грошових коштів. 
32. Адже в разі фактичного вчинення Банком платежів за оспорюваними гарантіями нівелюється передбачена статтею 136 ГПК України превентивна мета вжиття таких заходів - запобігання істотному ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту, або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
33. Вказані висновки Верховний Суд підтримав у постанові від 26.08.2025 у справі № 910/6973/25 (за участю тих самих сторін та зі спору, що виник з подібних правовідносин), а в ухвалі від 15.06.2026 у справі № 910/2459/26 (теж за участю тих самих сторін та зі спору, що виник з подібних правовідносин) правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (врахували висновки Верховного Суду із вказаних постанов) визнав очевидним і таким, що не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. 
34. За цим, відсутні підстави вважати, що оскаржені у цій справі ухвала та постанова ухвалені з неправильним застосовуванням та порушенням правових норм. Відтак доводи поданої касаційної скарги колегія суддів визнає необґрунтованими. 
35. Щодо ж аргументів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків із постанов Верховного Суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, від 07.02.2025 у справі № 910/7497/24, від 24.06.2025 у справі № 910/11152/24, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19, від 17.08.2021 у справі № 914/649/20, від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22, від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, то вони є безпідставними, адже за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні процесуальні правовідносини в цій справі та в зазначених скаржником справах не є подібними з огляду на істотні відмінності щодо вжитих судами заходів забезпечення позову, пов`язаних з правами та обов`язками сторін відповідних спорів.
36. З цих мотивів, тобто неподібності правовідносин, що склалися у цій справі та справах № № 910/17772/20 і № 910/7497/24, відхиляє судова колегія й клопотання АТ "Укргазвидобування" про передачу даної справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (з посиланням на вказані справи скаржник мотивував його наявністю різної практики Касаційного господарського суду щодо застосовування статей 136, 137 ГПК України). Підстав не погоджуватися із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у відповідних судових рішеннях у справах № 910/3606/25, № 910/6973/25 і № 910/2459/26 колегія суддів не вбачає. Більше того, касаційний суд відмічає, що будучи стороною усіх означених проваджень та знаючи про правові висновки суду касаційної інстанції у них, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою у цій справі скаржник жодних доводів про відступ від наявних позицій не наводив. 
37. У зв`язку з викладеним, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, як наслідок, наразі відсутні підстави для задоволення касаційної скарги. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
38. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
39. Згідно з частиною третьою статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
40. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку місцевого господарського суду щодо задоволення заяви про забезпечення позову, тому немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржених ухвали та постанови.
Розподіл судових витрат
41. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення. 
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/2453/26 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І. С.

Судді Берднік І. С.

Зуєв В. А.