Справа № 461/9719/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/315/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю приватного виконавця Шелінської Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Качмара Івана Остаповича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 січня 2026 року в складі судді Стрельбицького В.В. у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про зміну способу та порядку виконання рішення,-
встановив:
У грудні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. звернулася до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022.
Заява обґрунтована тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження ВП № 77042935 з примусового виконання виконавчого листа №461/9719/21 виданого 26.09.2024 Галицьким районним судом м. Львова про зобов`язання ОСОБА_2 повернути боржнику – Акціонерному товариству «Ідея Банк» стягнуті на виконання судового рішення у цивільній справі №461/9719/21, ухваленого Галицьким районним судом м. Львова 05 квітня 2022 року, грошові кошти за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 у розмірі 38277 гривень 81 копійку, інфляційні втрати у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3 % річних у сумі 2640 грн.
Зазначає, що встановлений рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022 спосіб виконання рішення, як зобов`язання вчинити певну дію, не дозволяє застосувати виконавцю інші, більш ефективні, заходи примусового виконання рішення суду, в силу ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», які можна застосувати при виконанні рішень майнового характеру і визначені у ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», а невиконання боржником самостійно рішення суду унеможливлює виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022.
У ході виконання рішення виконавцем встановлено, що згідно із актовим записом про шлюб №973 від 24.05.2025, боржник змінив прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». Також, згідно відповіді ТСЦ 4642 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області від 07.11.2025 за ОСОБА_5 зареєстрований транспортний засіб марки SKODA OCTAVIA, 2016 року випуску, білого кольору від 11.02.2025. 12.04.2025 транспортний засіб марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску синього кольору, який належав боржнику, перереєстровано на іншого власника, за договором купівлі-продажу. 
Зазначає, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань, оскільки володіючи інформацією про відкрите виконавче провадження, останній відчужив транспортний засіб після відкриття виконавчого провадження та у подальшому не сплатив заборгованість за виконавчим листом №461/9719/21 виданим 26.09.2024 Галицький районним судом м. Львова.
Зазначає, що лист з повідомленням про оплату заборгованості за реквізитами виконавця боржник отримав 17.11.2025 особисто та станом на 08.12.2025 боржник не сплатив заборгованість згідно виконавчого листа №461/9719/21. 
За результатами вжитих приватним виконавцем заходів встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022. Просить заяву задовольнити та змінити спосіб виконання рішення суду.
Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 січня 2026 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про зміну способу та порядку виконання рішеннязадоволено.
Змінено спосіб виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022 року по справі №461/9719/21 у виконавчому провадженні ВП №77042935 із «зобов`язати ОСОБА_2 повернути» боржнику – Акціонерному товариству «Ідея Банк» стягнуті на виконання судового рішення у цивільній справі №461/9719/21, ухваленого Галицьким районним судом м. Львова 05.04.2022 року, грошові кошти за кредитний договір №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 гривень 81 копійку, інфляційні втрати у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460грн.» на «стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошові кошти за кредитний договір №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 гривень 81 копійку, інфляційні втрати у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460 грн.».
Ухвалу оскаржив Наливайко ( ОСОБА_2 ), апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Качмар І.О., з ухвалою не погоджується, вважає таку незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Вважає заяву приватного виконавця безпідставною, у зв`язку з тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022, про зміну способу та порядку виконання якого просить приватний виконавець, стягнуто кошти саме з банку на користь ОСОБА_2 .
Покликаючись на висновки касаційного суду викладені у поставної від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 зазначає, що спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. При цьому, під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.
На стадії виконання рішення суд не може застосовувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.
Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.
На думку апелянта, задоволення заяви фактично змінює рішення суду по суті, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення такої.
Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 січня 2026 року, у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про зміну способу та порядку виконання рішення – відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця Шелінської Ю.А. на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи заяву про зміну способу та порядку виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб, при цьому, законодавча норма не передбачає зміну судового рішення по суті, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб.
Рішенням суду ОСОБА_2 зобов`язано повернути боржнику - АТ «Ідея Банк» стягнуті на виконання судового рішення у цивільній справі № 461/9719/21, ухваленого Галицьким районним судом м. Львова 05 квітня 2022 року, грошові кошти за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 (тридцять вісім тисяч двісті сімдесят сім) гривень 81 копійку, інфляційні втрати у сумі 5584 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 58 коп. та 3 % річних у сумі 2460 (дві тисячі чотириста шістдесят) грн.
Фактично  ОСОБА_5 зобов`язано повернути грошові кошти, при цьому, рішення суду останнім не виконано.
Виконавець просить змінити спосіб виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022 у справі №461/9719/21 у виконавчому провадженні ВП №77042935 із зобов`язати ОСОБА_2 повернути відповідні кошти на стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» грошові кошти.
Зміна способу виконання рішення у виді стягнення коштів без зміни грошового еквіваленту суми присуджених коштів, у цій ситуації забезпечить дотримання закріпленого у ст. 129-1 Конституції України принципу обов`язковості виконання рішень суду на всій території України.
Враховуючи те, що боржнику ОСОБА_5 зверталася увага на необхідність виконання положень статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення та недопущення дій, які можуть мати ознаки свідомого ухилення від його виконання, при цьому, будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження останній ухиляється від виконання рішення суду, суд дійшов висновку про наявність на даний час законних підстав для задоволення заяви про зміну способу виконання рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду враховуючи таке.
Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2022 року у справі № 461/9719/21 позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано кредитний договір №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року припиненим, у зв`язку з його повним виконанням з 18.09.2019.
Стягнуто з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 надміру сплачені кошти за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року в розмірі 38277 грн. 81 коп.
Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460 грн.
Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн.
Стягнуто з АТ «Ідея Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 копійок.
19 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провавдження (ВП №69508615) з примусового виконання виконавчого листа №461/9719/21, виданого 10.05.2022 Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 надміру сплачених коштів за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 в розмірі 38277 грн. 81 коп., інфляційних втрат в сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460 грн., у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (перерахуванням стягувачу суми боргу згідно з виконавчим документом у повному обсязі).
Постановою Львівського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» задоволено частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2022 року в частині стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 надміру сплачених коштів за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 в розмірі 38277 грн. 81 коп., інфляційних втрат в сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460 грн. – скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
В решті рішення суду – залишено без змін.
У листопаді 2023 року АТ «Ідея Банк» звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення суду. Просив, у порядку повороту виконання рішення, стягнути з ОСОБА_2 кошти, які були сплачені АТ «Ідея Банк» на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2022 року, в подальшому, скасованого апеляційним судом.
Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2011 року (справа № 13-рп/2011) у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу Україниу взаємозв`язку з положенням пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. 
Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року заяву АТ «Ідея Банк» про поворот виконання рішення суду задоволено.
Допущено поворот виконання судового рішення в цивільній справі №461/9719/21, ухваленого Галицьким районним судом м. Львова 05 квітня 2022 року, про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 коштів за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 грн. 81 коп., інфляційних втрат у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460 грн.
Зобов`язано ОСОБА_2 повернути боржнику – АТ «Ідея Банк» стягнуті на виконання судового рішення у цивільній справі №461/9719/21, ухваленого Галицьким районним судом м. Львова 05 квітня 2022 року, грошові кошти за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 грн. 81 коп., інфляційні втрати у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460 грн.
Ухвалу суду оскаржував ОСОБА_2 , просив таку скасувати, у задоволенні заяви АТ «Ідея Банк» про поворот виконання рішення суду – відмовити.
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року залишено без змін.
26.09.2024 Галицький районний суд м. Львова, на виконання рішення суду, видав виконавчий лист відповідно до якого: «Суд вирішив (присудив): Зобов`язати ОСОБА_2 повернути боржнику - Акціонерному товариству «Ідея Банк» стягнуті на виконання судового рішення у цивільній справі № 461/9719/21, ухваленого Галицьким районним судом м. Львова 05 квітня 2022 року, грошові кошти за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 (тридцять вісім тисяч двісті сімдесят сім) гривень 81 копійку, інфляційні втрати у сумі 5584 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 58 коп. та 3 % річних у сумі 2460 (дві тисячі чотириста шістдесят) грн.»
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з тим, що зміст виконавчого документа відповідає рішенню суду, а саме ухвалі Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року, якою допущено поворот виконання судового рішення в цивільній справі №461/9719/21, ухваленого Галицьким районним судом м. Львова 05 квітня 2022 року, про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 коштів за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 грн. 81 коп., інфляційних втрат у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460 грн.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
В свою чергу, у силу приписів статті 19 Конституції України, виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.
Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї та практику практики Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece, Страсбург, 19.03.1997 року) наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12 травня 2011 року).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002 року, Ромашов проти України від 27.07.2004 року, Шаренок проти України від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі №203/798/20 вказано, що відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: 1) верховенства права; 3) законності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження.
Основоположний принцип верховенства права визнається одним із фундаментальних та непорушних ідеалів сучасних демократій, якого мають дотримуватися усі без винятку інституції громадянського суспільства.
У своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Ураховуючи наведені норми права у виконавчому провадженні безумовно має застосовуватися принцип «розумної обачності».
Із доданих до заяви про зміну способу та порядку виконання рішення копій матеріалів виконавчого провадження слідує, що 31.01.2025 приватний виконавець виконавчого округу Шелінська Ю.А. на заяву представника АТ «Ідея Банк», винесла постанову про відкриття провадження ВП №77042935 за виконавчим листом №461/9719/21 виданого 26.09.2024 Галицьким районним судом м. Львова, про що скерувала рекомендованим повідомленням боржнику ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 , яке відповідно до рекомендованого повідомлення вручене 04.02.2025 (т. 2 а.с. 190-196).
Цього ж дня винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (т. 2 а.с. 197-198).
Згідно відповіді виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області №18/12-11221 від 12.05.2025 наданої на запит приватного виконавця, за даними Реєстру територіальної громади гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . (т. 2 а.с. 199-200).
У подальшому приватний виконавець виносила постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 205-206).
Також приватний виконавець надсилала боржнику листи, у яких повідомляла про виконавче провадження та вчинені у межах такого процесуальні дії, загальну суму заборгованості, які підлягає до стягнення (т. 2 а.с. 202, 207).
Відповідно до актового запису про шлюб від 24.05.2025, змінились анкетні дані боржника з ОСОБА_2 на ОСОБА_6 .
Згідно відповіді на запит РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях №31/28/18-19814-2025 від 07.11.2025, за гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA» , 2016 року випуску, білого кольору (т. 21 а.с. 218, 225).
З відповіді також слідує, що 12.04.2025 ОСОБА_5 перереєстрував за договором купівлі-продажу, на іншого власника, транспортний засіб марки «FORD FOCUS», 2006 року випуску, синього кольору.
29.10.2025 приватний виконавець скерувала лист про оплату заборгованості за реквізитами виконавця рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу боржника та його представника адвоката Качмара І.О. 
04.11.2025 ОСОБА_7 отримав вказане повідомлення, боржник не отримав, лист повернувся виконавцю у зв`язку із невдалою спробою вручення, одержувач відсутній за вказаною адресою.
Постановою про зміну назви сторони виконавчого провадження №77042935 від 10.11.2025, змінено прізвище боржника з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » (т. 2 а.с. 217).
14.11.2025 приватний виконавець скерувала лист про оплату заборгованості за реквізитами виконавця рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу боржника та його представника адвоката Качмара І.О., останні отримали вказані повідомлення 17.11.2025 під особисті підписи, що свідчить про неналежну обізнаність боржника щодо вчинення виконавчих дій стосовно нього (т. 2 а.с. 228-233).
Разом з цим, виконавчий лист №461/9719/21 виданий 26.09.2024 Галицьким районним судом м. Львова на даний час не виконаний, у тому числі, суду не надано будь яких доказів намагання боржника виконати такий чи вчинення ним відповідних дій з метою виконання своїх зобов`язань, з часу подання приватний виконавцем заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду.
Натомість своє відношення до заяви, результату розгляду такої, як і до рішення суду, яке перебуває на примусовому виконанні, апелянт демонструє поданням апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Як передбачено частиною третьою статті 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Згідно із частиною 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Таким чином, підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.
Як вбачається із копій матеріалів виконавчого провадження, у серпні 2025 року стягував АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного виконавця із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення, у якій просив приватного виконавця звернутися до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду. Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» рішеннями немайного характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, відтак просив змінити спосіб виконання рішення суду із зобов`язання боржника вчинити дії по поверненню коштів на стягнення із такого відповідних коштів (т. 2 а.с. 211-212).
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснено, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України.
Суд зазначає, що на стадії виконання рішення, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.
Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.
Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Таким чином, законодавцем передбачено право суду за заявою відповідної особи змінити спосіб виконання судового рішення, у разі неможливості його виконання у тому вигляді, який постановлено судовим рішенням.
Законодавець у частині першій ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 Цивільного кодексу України способів захисту цивільних прав.
Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Вирішуючи питання про зміну способу виконання рішення, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість такого виконання рішення суду.
Метою такої зміни способу виконання судового рішення є задоволення вимог стягувача за рішенням, яке набрало законної сили.
Поряд із цим, у Цивільному процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17, від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17.
На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних вимог стягувача, що є неприпустимим.
Крім того, під зміною способу виконання необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому зміна способу виконання не має змінювати суті самого рішення.
При вирішенні питання про зміну способу і порядку виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення. Задоволення таких заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Таким чином, чинне законодавство пов`язує можливість відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суду лише за умов доведення заявником існування обставин, що ускладнюють виконання або роблять його неможливим.
Як вже зазначалося, у межах виконавчого провадження приватний виконавець вчинила відповідні виконавчі дії, зокрема, у частині встановлення у власності боржника рухомого майна, при цьому, будучи повідомленим про виконавче провадження, що боржником жодним чином не заперечується, останній вчинив дії по відчуженню одного із транспортних засобів.
При цьому, будь яких дій щодо виконання своїх зобов`язань, які випливають із судового рішення, яке знаходиться у законній силі, боржник ОСОБА_5 , не вчиняє.
Враховуючи наведене, колегія суддів розділяє висновок суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. надала суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та підстав для задоволення заяви, оскільки встановлено, що ОСОБА_5 обізнаний про рішення суду зобов`язального характеру та наявність виконавчого провадження, однак незважаючи на це не вжив жодних заходів спрямованих на виконання рішення суду, що може свідчити про те, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання рішення суду.
Як стягувач у своїй заяві, так і виконавець пропонує змінити спосіб виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022 по справі №461/9719/21 у виконавчому провадженні ВП №77042935 із «зобов`язати ОСОБА_2 повернути» боржнику – Акціонерному товариству «Ідея Банк» стягнуті на виконання судового рішення у цивільній справі №461/9719/21, ухваленого Галицьким районним судом м. Львова 05.04.2022 року, грошові кошти за кредитний договір №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 гривень 81 копійку, інфляційні втрати у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460грн.» на «стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошові кошти за кредитний договір №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 гривень 81 копійку, інфляційні втрати у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460грн.».
Враховуючи те, що відповідно до ухвали про поворот виконання рішення суду, боржник фактично зобов`язаний повернути відповідні грошові кошти, однак такі дії самостійно він не вчиняє, колегія суддів погоджується із підставністю заяви приватного виконавця та можливістю змінити спосіб виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022 по справі №461/9719/21 у виконавчому провадженні ВП №77042935 таким чином, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошові кошти за кредитний договір №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 року у розмірі 38277 гривень 81 копійку, інфляційні втрати у сумі 5584 грн. 58 коп. та 3% річних у сумі 2460 грн.».
Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2022, про зміну способу та порядку виконання якого просить приватний виконавець, стягнуто кошти саме з банку на користь ОСОБА_2 , а також про те, що задоволення заяви змінює рішення суду по суті, оскільки рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2022 року в частині стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 надміру сплачених коштів за кредитним договором №Z62.00200.003607971 від 29.01.2018 скасоване постановою Львівського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року, а кошти, які були сплачені банком на виконання такого, зобов`язано ОСОБА_2 повернути боржнику – АТ «Ідея Банк» ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року за наслідками розгляду заяви АТ «Ідея Банк» про поворот виконання рішення суду.
Крім цього, будь яких доказів того, що виконавчий лист Галицького районного суду м. Львова № 461/9719/21 від 26.09.2024 визнаний таким, що не підлягає виконанню, суду не надано.
В свою чергу, задоволення заяви виконавця та зміна способу виконання рішення суду дасть змогу приватному виконавцю застосувати заходи примусового виконання рішення суду, які визначені ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження».
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.
Згідно із п.п. 1, 2 та частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як таку, що постановлена з дотриманням вимог закону.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Качмара Івана Остаповича – залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 червня 2026 року.

Головуючий:   А.В. Ніткевич 

Судді:         С.М. Бойко

С.М. Копняк