справа № 274/2102/26
провадження № 2/0274/2056/26

Рішення
Іменем України

06.07.2026 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «Юніт Капітал Хлопкова М. звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідачки на користь товариства заборгованість за кредитним договором №8868210 від 18.03.2025 року в розмірі 22 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.03.2025 ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту №8868210, за умовами якого фінансова установа зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 10000 грн, а позичальник зобов`язана повернути надані кошти кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі, визначені договором.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за умовами договору виконало та надало відповідачці кредитні кошти, однак в подальшому відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданого їй кредиту.
03.12.2025 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Юніт Капітал уклали договір факторингу №03122025, відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт Капітал перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №8868210 від 18.03.2025.
Оскільки позичальник не виконує свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб (а.с.87 - 88).
Відповідачка повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомлення про вручення на адресу зареєстрованого місця її проживання, який було нею отримано 03.04.2026.
Враховуючи, що розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, вжиття судом заходів повідомлення відповідачки про розгляд справи передбачених процесуальним законом, ненадходження від відповідачки відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.03.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №8868210, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А7244 (а.с.8-16).
Згідно з п. 1 договору про надання споживчого кредиту сума кредиту становить 10000 грн, кредит надається строком на 360 днів, періодичність платежів - кожні 30 днів, тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка становить 1% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту, знижена процентна ставка - 0,01%.
Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , реквізити якої надані відповідачкою первісному кредитору з метою отримання кредиту.
Згідно з п. 2.4. кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Авентус Україна» суми кредиту за реквізитами, згідно п. 2.1 кредитного договору.
Підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (п.п. 9.8 кредитного договору), які розмішені на сайті товариства / в мобільному застосунку «CreditPlus». Приймаючи умови кредитного договору, відповідачка підтверджує, що вона повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.
Відповідачка також була ознайомлена з Графіком платежів, що є Додатком №1 до кредитного договору та Паспортом споживчого кредиту (а.с.16 зворот - 17,20-22).
Факт перерахування кредитних коштів первісним кредитором у розмірі 10000 грн на рахунок відповідачки підтверджується випискою по рахунку за період 18.03.2025 - 23.0.32025, наданою АТ КБ "Приватбанк" на запит суду, довідкою ТОВ «Авентус Україна» №11896/25-Е від 09.12.2025 та повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №18334 від 08.12.2025 (а.с. 44 - 47).
03.12.2025 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу №03122025 відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №8868210 від 18.03.2025 (а.с. 54-61).
Відповідно до п. 1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а.с.30).
Згідно Реєстру боржників до договору факторингу №03122025 від 03.12.2025 від ТОВ «Авентус Україна» до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 27000,00 грн (а.с.62 - 63).
З наданого розрахунку заборгованості слідує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №8868210 від 18.03.2025 станом на день подання позовної заяви становить 27000,00 грн, з яких: 10000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 12000 грн - заборгованість за відсотками, 5000 грн - заборгованість за штрафними санкціями (а.с.23-29).
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 22000 грн, яких: 10000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 12000 грн - заборгованість за відсотками.
За змістом ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту позичальник діла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, а також отримала кредитні кошти і протягом певного часу виконувала умови кредитного договору.
З урахуванням конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору.
Відповідачкою у справі не спростовано обставин отримання та використання нею кредитних коштів у розмірі заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.
Таким чином, позов ТОВ «Юніт Капітал» слід задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у сумі 22000 грн., яких: 10000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 12000 грн - заборгованість за відсотками.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2026 між адвокатським об`єднанням «Тимошенко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02. 
Додатковою угодою № 25771507660 до вказаного договору від 21.01.2026 Адвокатське бюро зобов`язалось надати юридичну допомогу у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг від 15.02.2026 загальна вартість за послуги з надання правової допомоги наданої адвокатом за 6 годин склала 7000 грн 00 коп.(а.с.70-73).
Відповідачка не надала заперечень проти стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у такому розмірі, клопотання щодо неспівмірності та розумності судових витрат до суду не подала. 
Оскільки позов задоволено повністю, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду за подання позову в розмірі 2662,40 грн.
Керуючись ст. 12-13,76-81,89,133,137,141,263-265,274-275,279,354 ЦПК України, суд 

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (місцезнаходження: м.Київ, бульвар Л.Українки, 34, офіс 333, ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №8868210 від 18.03.2025 року в розмірі 22000 грн, яких: 10000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 12000 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (місцезнаходження: м.Київ, бульвар Л.Українки, 34, офіс 333, ЄДРПОУ 43541163) судовий збір у розмірі 2662,40 грн та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст рішення виготовлено 06 липня 2026 року .

Суддя: Т.М. Вдовиченко