Справа № 211/648/26
Провадження № 2/211/2697/26

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Ткаченко С.В.,
за участю секретаря судового засідання – Бодрухіній Є.А.,
у відсутність сторін,
розглянувши в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідачки заборгованість за укладеним кредитним договором № 291102542 від 19.04.2021 у сумі 90 575,53 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про укладення 19 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 291102542, шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, за яким відповідач отримав погоджену умовами договору суму кредитних коштів в розмірі 2 600,00 грн. шляхом перерахування її на рахунок відповідача. У подальшому сторонами було збільшено суму кредиту, у зв`язку з чим загальний розмір становить 22 000,00 грн. Зазначено про укладення 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу № 28/1118-01 та ряд додаткових угод, відповідно до яких згідно витягу з реєстру прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за договором № 291102542 від 19.04.2021. Крім того, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, де відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 291102542 від 19.04.2021. Крім того, 11.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 291102542 від 19.04.2021. Оскільки умови кредитного договору відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України.
Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» Поляков О.В. просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.
Представник відповідача Жупинський М.А. звернувся до суду з відзивом на позов вказавши про передання до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 боргу за неіснуючим на той час договором № 291102542 від 19.04.2021, а отже позивачем не доведено факт переходу вимоги за кредитним договором. Наголошено на незаконність нарахування відсотків на підставі ст. 1048 ЦК України з огляду на строк кредитування терміном 8 днів та можливість кредитодавця нарахування лише відсотків за ст. 625 ЦК України, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду, тому просить відмовити у задоволенні вимог.
У відповіді на відзив представник позивача Сахарова О.І. зазначила про наявність додаткових угод, укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» в тому числі № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022 та № 32 від 31.12.2023, яким продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31 грудня 2024 року. Умови договору факторингу сторонами виконано, що свідчить про належним чином підтверджений факт переходу права вимоги за спірним кредитним договором. Наголошено на умови п. 4.3 кредитного договору, де проценти, нараховані після закінчення строку кредитного договору є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, а отже умовами кредитного договору та обставинами справи встановлено, що існували два періоди нарахування процентів за ст. 1048 ЦК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач у своїй заяві користувався безпосередньо ст. 625 ЦК України. Тому вважає, що у позивача наявні підстави для нарахування відсотків за ст. 1048 ЦК України в межах строку дії кредитного договору та за ст. 625 ЦК України після спливу строку кредитування, тому наполягає на задоволенні вимог.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 19 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 291102542 шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, реквізити сторін та підписи. 
Згідно пункту 1.1, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 2 600,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. 
Кредит надається строком на 8 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – дисконтний період) (п. 1.2).
Порядок нарахування процентів за користування кредитом погоджені пунктом 1.4 кредитного договору, де базова процентна ставка складає 1,70 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
При цьому пунктом 1.7 кредитного договору сторони погодили, що встановлений строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, умови якщо позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
У випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 839,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,30 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.
Ураховуючи вищевикладене, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волевивлення відповідачки ОСОБА_1 для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Крім того, 27.04.2021, 28.04.2021, 28.05.2021, 28.06.2021 та 24.07.2021 відповідачкою протягом дисконтного періоду здійснено оплату нарахованих процентів у розмірі 143,00 грн., 113,36 грн., 2 755,08 грн., 5 026,97 грн. та 3 374,54 грн., що відповідно умов договору та додаткових угод до нього свідчить про продовження строку дисконтного періоду та спростовує доводи сторони відповідача в цій частині.
Так, 21 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 291102542 від 19.04.2021, відповідно до умов якої сторони збільшили кредит на суму 1 600,00 грн. з 21.04.2021 на строк дії договору № 291102542 від 19.04.2021 та відповідного до оновленого графіку розрахунків, загальна сума кредиту склала 4 200,00 грн. та відсотки протягом дисконтного періоду.
27 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 291102542 від 19.04.2021, відповідно до умов якої сторони збільшили кредит на суму 650,00 грн. з 27.04.2021 на строк дії договору № 291102542 від 19.04.2021 та відповідного до оновленого графіку розрахунків, загальна сума кредиту склала 4 849,88 грн. та відсотки протягом дисконтного періоду.
04 травня 2021 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 291102542 від 19.04.2021, відповідно до умов якої сторони збільшили кредит на суму 1 250,00 грн. з 04.05.2021 на строк дії договору № 291102542 від 19.04.2021 та відповідного до оновленого графіку розрахунків, загальна сума кредиту склала 6 099,00 грн. та відсотки протягом дисконтного періоду.
16 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 291102542 від 19.04.2021, відповідно до умов якої сторони збільшили кредит на суму 5 000,00 грн. з 16.05.2021 на строк дії договору № 291102542 від 19.04.2021 та відповідного до оновленого графіку розрахунків, загальна сума кредиту склала 11 099,00 грн. та відсотки протягом дисконтного періоду.
09 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 291102542 від 19.04.2021, відповідно до умов якої сторони збільшили кредит на суму 10 900,00 грн. з 09.06.2021 на строк дії договору № 291102542 від 19.04.2021 та відповідного до оновленого графіку розрахунків, загальна сума кредиту склала 22 000,00 грн. та відсотки протягом дисконтного періоду.
На підтвердження факту перерахування грошових коштів відповідачу згідно умов кредитного договору та додаткових угод, стороною позивача надано довідки про перерахування на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів, що не спростовано відповідачкою в судовому засіданні. 
Крім того, на виконання ухвали суду, банком-емітентом АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів надано до суду виписку по рахунку (в електронному вигляді) стосовно перерахування на належну відповідачу банківську картку кредитних коштів 19.04.2021 на суму 2 600,00 грн., 21.04.2021 на суму 1 600,00 грн., 27.04.2021 на суму 650,00 грн., 04.05.2021 на суму 1 250,00 грн., 16.05.2021 на суму 5 000,00 грн. та 09.06.2021 на суму 10 900,00 грн., що є належними та допустимими доказами у справі, оскільки підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, містить записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24), тощо.
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01.
Пунктом 2.1. цього Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п.п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Таким чином, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога).
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться: відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за Кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили.
В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором.
Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору.
28 вересня 2021 року, на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги № 153, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 291102542 від 19.04.2021, загальна сума заборгованості 63 770,18 грн.
Указані обставини підтверджуються наявним в матеріалах електронної справи витягом з Реєстру прав вимоги.
На підтвердження факту укладення даного Реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс», Первісним кредитором були передані ТОВ «Таліон Плюс» документи, які підтверджують видачу кредиту ОСОБА_1 та були долучені позивачем до позовної заяви.
31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Акт звірки взаємних розрахунків, станом на 31 грудня 2021 року, зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, яким сторони підтверджують, що станом на 31 грудня 2021 року Фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги № 153 від 28 вересня 2021 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Фактора ТОВ «Таліон Плюс».
Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.
Дані обставини та докази спростовують доводи представника відповідача про те, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 , адже, сам лише факт укладення Договору факторингу між Первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки ним було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога), а право вимоги до боржника ОСОБА_1 в повному обсязі перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» в день підписання відповідного Реєстру прав вимоги.
При цьому чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 291102542 від 19.04.2021.
11 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», як фактором, було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 291102542 від 19.04.2021.
Умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, є належними доказами щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Отже, вказані договори факторингу підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс».
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до частини першої статті. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч.1-2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 касаційний суд дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплат врегульований ч.1 ст.1048 ЦК України.
Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування».
Як зазначалося вище, сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. 
Позивач у своїй позовній заяві посилався безпосередньо на ст. 625 ЦК України.
Таким чином, у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України), так як останні нараховані згідно умов кредитного договору.
У зв`язку з порушеннями кредитних зобов`язань, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 291102542 в сумі 90 575,53 грн., з яких:
- 21 997,95 грн. – заборгованість за тілом кредиту;
- 68 577,58 грн. – заборгованість по відсотками за користування кредитом.
Факт отримання кредиту та користування кредитними коштами, відповідачем не заперечується, розмір указаної кредитної заборгованості не спростовано, контррозрахунку боргу не надано. 
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, тому судові витрати покладаються на відповідача. У зв`язку із вказаним понесені відповідачем витрати на правничу допомогу залишаються за відповідачем. 
В силу вимог ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 2662,40 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду.
Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4494/18).
Так, в матеріалах цивільної справи при подані позову представником позивача було заявлено про попередній розрахунок витрат, які відповідач очікує понести на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. та надано розрахунок таких витрат.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено». 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Ураховуючи задоволення позовних вимог та наявність обґрунтованих заперечень відповідача в цій частині, беручи до уваги характер виконаної адвокатами робіт, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем під час подачі позову.
Керуючись статями 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження юридичної особи за адресою: м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб. 13), заборгованість за кредитним договором № 291102542 від 19.04.2021 в сумі 90 575 (дев`яносто тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 53 коп., з яких: 21 997 (двадцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 95 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 68 577 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят сім) гривень 58 коп. – заборгованість по відсотками за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. 
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя:	    	С. В. Ткаченко