ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2089/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Гнідченко Г.Г.
від відповідача: Васільєв В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025р. 
(суддя Ніколенко М.О., м. Дніпро, повний текст рішення складено 03.11.2025р.) 
у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар", 
м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", 
м. Дніпро
про стягнення комісійної винагороди, у розмірі 632 465,62 грн. 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.
Акціонерне товариство "Мегабанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення комісійної винагороди, у розмірі 632 465, 62 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ "Мегабанк" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" було укладено договір про надання гарантії № 392 від 29.10.2021, відповідно до якого банк надавав клієнту послуги з видачі тендерної гарантії, на суму 45 000 000,00 грн. на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання за договором транспортування природного газу. За надання послуг клієнт зобов`язувався щомісячно сплачувати комісійну винагороду в розмірі 3,0% річних. Відповідач припинив сплату комісійної винагороди з 01.02.2022р., внаслідок чого утворилась заборгованість, у розмірі 632 465,62 грн., за період з лютого по липень 2022 року. На підставі договору відступлення прав вимоги від 03.09.2024р. № GL19N1126314 право вимоги перейшло від АТ "Мегабанк" до ТОВ "Фінансова компанія "Вінстар".

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025р. позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар" комісійну винагороду у розмірі 632 465, 62 грн., витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 9 486,99 грн., витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2024р. у справі № 904/2089/23, у розмірі 2 422,40 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2025р. у справі № 904/2089/23, у розмірі 2 422,40 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", через систему "Електрооний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025р. у справі №904/2089/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та таким, що прийняте при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та з порушенням норм процесуального права.
Щодо стягнутої суми у розмірі 632 465,62 грн. апелянт зазначає, що заявлена до стягнення комісійна винагорода за надання банківської гарантії нарахована за період з лютого 2022 по липень 2022 року, при цьому, за період з лютого 2022 по 02 червня 2022, включно нараховано комісії, в сумі 451 232,86 грн., а з 03 червня по липень 2022 - в сумі 181 232,87 грн. Апелянт наголошує, що 02.06.2022 Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних, а відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Оскільки зазначена норма забороняє здійснення банками під час тимчасової адміністрації виплат на користь кредиторів, з 03 червня 2022 року АТ "Мегабанк" не міг фактично виконувати обов`язки щодо оплати зобов`язань по гарантії відповідно до договору про надання гарантії.
Апелянт стверджує, що відповідно до п. 5.2 договору про надання гарантії зобов`язання банку перед бенефіціаром припиняється серед іншого у випадках, передбачених законодавством. З моменту прийняття НБУ рішення від 02.06.2022 банківська гарантія АТ "Мегабанк" є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС до фінансового забезпечення у формі банківської гарантії, оскільки неплатоспроможний банк не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи. Ця обставина підтверджується тим, що 03 червня 2022 року Оператором ГТС на інформаційній платформі відхилено номінації/реномінації ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у зв`язку з недостатністю фінансового забезпечення, визначеного положеннями глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС. Також в матеріалах справи міститься лист Оператора ГТС - відповідь на адвокатський запит, в якому зазначено, що з 03.06.2022 було відхилено номінацію ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" через недостатність фінансового забезпечення зі сторони АТ "Мегабанк", тобто відсутність банківської гарантії - ненадання послуг зі сторони банку.
Апелянт вказує, що послуга з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" згідно з договором про надання гарантії з 03 червня 2022 року фактично не надавалась, проте суд першої інстанції не врахував цієї обставини, а лише зазначив, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана, і приписами чинного законодавства не встановлено права принципала на одностороннє розірвання договору банківської гарантії. На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на постанову Центрального апеляційного господарського суду у справі № 908/1487/23, постанову Західного апеляційного господарського суду у справі № 907/362/23 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 у справі № 926/1877/23, в яких суди дійшли висновку, що строк дії гарантії АТ "Мегабанк" закінчився 02.06.2022, а правомірним є нарахування та стягнення комісійної винагороди лише по 02.06.2022.
Щодо набутого права вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Вінстар" апелянт зазначає, що відповідно до п. 17.1 договору відступлення прав вимоги від 03.09.2024 № GL19N1126314 цей договір укладається з відкладальною обставиною в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, а саме: укладення новим кредитором договорів купівлі-продажу (договорів відступлення прав вимоги) щодо усього майна та майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-20240712-32543, сформованого 07.08.2024. Сторони договору погодили, що у випадку ненастання відкладальної обставини до 04.09.2024 включно, права та обов`язки у сторін за цим договором не виникають, та права вимоги до нового кредитора не переходять. Апелянт стверджує, що до складу пулу електронного аукціону входили не лише грошові вимоги АТ "Мегабанк", а й інших банків, і ТОВ "Фінансова компанія "Вінстар" не надало жодного доказу про виконання п. 17.1 договору відступлення прав вимоги, тобто про настання відкладальної обставини.
Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до п. 3 договору відступлення новий кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення прав вимоги протягом 20 днів з дня настання відкладальної обставини. Оскільки ТОВ "Фінансова компанія "Вінстар" вважає, що відкладальна обставина виникла 03.09.2024, то повідомлення мало бути направлене до 23.09.2024. Однак повідомлення від ТОВ "Фінансова компанія "Вінстар" надійшло на електронну адресу ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" лише 06.11.2024, що, на думку апелянта, свідчить про те, що відкладальна обставина 03.09.2024 не настала, а настала в межах строку з 18.10.2024 по 06.11.2024, тобто після 04.09.2024, що з урахуванням п. 17.1 договору означає, що права вимоги за договором не перейшли до нового кредитора. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки зазначеним обставинам.
Апелянт також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. ст. 236, 73, 74, 76, 77 ГПК України, зазначаючи, що суд мав всі правові підстави для відмови у задоволенні позову, але всупереч цьому послався на обставини, які не відповідають дійсним обставинам справи, та на доводи, що фактично нічим не обґрунтовані та не підтверджені. Апелянт вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 277 ГПК України у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 - таким, що ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на наступне:
Щодо аргументів апелянта відносно стягнутої суми у розмірі 632 465,62 грн. позивач зазначає, що аргументи скаржника про неправомірність стягнення комісії за період з 03 червня по липень 2022 року є необґрунтованими. Позивач наголошує, що відповідно до п. 5.1 договору про надання гарантії № 392 від 29.10.2021 цей договір діє до 28 жовтня 2022 року, а відповідно до п. 2.3.1 договору клієнт зобов`язується щомісячно сплачувати комісійну винагороду протягом строку дії гарантії. Позивач зазначає, що приписами ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг, які забезпечують операційну та господарську діяльність банку. Зобов`язання банку за договором про надання гарантії є припиненими саме з 22.07.2022 - з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Мегабанк", а не з моменту віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 910/18289/21, в якій зроблено висновок, що прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та про ліквідацію банку не є законодавчою забороною щодо повернення грошових коштів кредиторові неплатоспроможного банку та не може свідчити про неможливість виконання зобов`язання в розумінні ст. 607 ЦК України. Позивач також посилається на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 у справі № 914/1322/23, яка набрала законної сили (ухвалою Верховного Суду від 16.06.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження), та на постанову Південно-західного апеляційного суду від 27.11.2024 у справі № 915/654/23, в яких за аналогічних обставин суди дійшли висновків про обґрунтованість стягнення комісійної винагороди.
Позивач вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що приписами чинного законодавства не встановлено права принципала на одностороннє розірвання договору банківської гарантії, а листи відповідача не можуть бути підставою припинення зобов`язань зі сплати комісійної винагороди. Відповідачем не надано до суду ані екземпляру листа від 19.07.2022 № ТОВВИХ-22-7553, ані доказів його фактичного відправлення гарантові, а тому відповідач не довів факту припинення спірної банківської гарантії в порядку ч. 1 ст. 568 ЦК України.
Щодо набутого права вимоги позивач зазначає, що на виконання умов п. 5 договору відступлення АТ "Мегабанк" передало, а ТОВ "ФК "Вінстар" прийняло в повному обсязі документи, що підтверджують права вимоги до боржників та настання відкладальної обставини відповідно до п. 17-1 договору відступлення. Позивач також зазначає, що Центральний апеляційний господарський суд та Верховний Суд вже досліджували питання заміни позивача у цій справі та дійшли висновку про наявність підстав для такого правонаступництва. Зокрема, згідно з постановою Верховного Суду від 08.09.2025 у справі № 904/2089/23 суд зазначив, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви ТОВ "ФК "Вінстар" та заміну позивача у справі на його правонаступника.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.11.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Чус О.В., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/2089/23. 
Матеріали справи № 904/2089/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2025р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025р. у справі № 904/2089/23 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків. 
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 08.04.2026р..
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар" до суду надійшла заява про його участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2025р. судове засідання у справі № 904/2089/23 призначене на 08.04.2026р. о 14:00 год. та в усіх наступних судових засіданнях вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС. 
07.04.2026р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Чус О.В. у відпустці, розгляд справи в судовому засіданні не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025р. у справі № 904/2089/23 призначено в судове засідання на 10.06.2026р.. 
Від ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», через систему "Електронний Суд", до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 904/2089/23 до винесення остаточного рішення у справі №910/452/25 за позовом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІНСТАР» про визнання недійсним правочину.
Присутній у судовому засіданні представник Позивача заперечив проти задоволення клопотання Відповідача про зупинення провадження, посилаючись на його безпідставність.
Колегія суддів апеляційної інстанції у судовому засіданні 10.06.2026р. дійшла висновку про залишення поданого Відповідачем клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі без розгляду, враховуючи наступне.
Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 258 ГПК України,ляв апеляційній скарзі мають бути зазначені клопотання особи, яка подала скаргу. 
За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, оскільки клопотання відповідача про зупинення апеляційного провадження, всупереч ст. 258 ГПК України, не було подано разом із апеляційною скаргою, колегія суддів залишає подане клопотання без розгляду.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що наявні у справі докази дають можливість встановити фактичні дані, які входять до предмета доказування, а встановлення обставин спору, із врахуванням принципів змагальності та диспозитивності господарського судочинства, у цьому випадку не потребує застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.
У судовому засіданні 10.06.2026р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.
Між Акціонерним товариством "Мегабанк" (надалі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (надалі - клієнт) було укладено договір про надання гарантії № 392 від 29.10.2021 (надалі - договір).
Відповідно до п. 5.1 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28 жовтня 2022 року, але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за Договором. 
Пунктом 1.1 договору передбачено, банк надає клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (надалі - бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефеціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу № 1910000135 від 17.12.2019 (надалі - гарантія, зобов`язання) на наступних умовах: сума гарантії - 45 000 000,00 грн.; строк дії гарантії - до 28 жовтня 2022 року, включно.
Відповідно до п. 2.1.2. договору, у випадку отримання від бенефіціара протягом строку дії гарантії письмової вимоги (що відповідає умовам гарантії), а також усіх документів, передбачених умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено), про оплату банком зобов`язань по гарантії в зв`язку з тим, що клієнт порушив зобов`язання, здійснити платіж по гарантії на користь бенефіціара на суму, що вказана в письмовій вимозі.
Згідно з п. 2.3.1. договору, за надання банком послуг за цим Договором клієнт зобов`язується щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати банку комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три) відсотки річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується на рахунок № НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ 39572642 у АТ "МЕГБАНК". 
Позивач зазначив, що, в подальшому, Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ від 02.06.2022 про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних.
За твердженням позивача, на підставі рішення Правління Національного банку України від 02.06.2022 № 261-рш/БТ "Про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.06.2022 № 383 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "МЕГАБАНК" у АТ "МЕГАБАНК" запроваджено Тимчасову адміністрацію.
Позивач повідомив, що Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 362-рш від 21.07.2022 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Мегабанк".
Позивач зазначив, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.07.2022 № 506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Цим рішенням розпочато процедуру ліквідації АТ "Мегабанк" з 22.07.2022.
Позивач наполягає на тому, що, відповідно до п. 2.3.1. договору, за період з 29.10.2021 по 21.07.2022 (початку процедури ліквідації АТ "Мегабанк") клієнт мав сплатити банку комісійну винагороду у загальному розмірі 983 835,58 грн.
Як вказав позивач, з урахуванням приписів п. 2.3.1. договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором зі сплати комісійної винагороди є таким, що настав. 
Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив банку комісійну винагороду у встановлені строки у повному обсязі. Всього клієнтом було сплачено банку комісійну винагороду у розмірі 351 369,96 грн. за період з 29.10.2024 по 31.01.2022. 
За таких обставин, за розрахунком позивача, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" утворилась заборгованість перед АТ "Мегабанк" зі сплати комісійної винагороди у розмірі 632 465,62 грн. 
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між АТ "Мегабанк" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" було укладено договір про надання гарантії № 392 від 29.10.2021, який набуває чинності з дати підписання та діє до 28 жовтня 2022 року. Суд зазначив, що відповідно до ст. 560 ЦК України, за гарантією банк гарантує перед кредитором виконання боржником свого обов`язку, а гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Суд першої інстанції дійшов висновку, що приписами чинного законодавства не встановлено права принципала на одностороннє розірвання договору банківської гарантії, а тому листи відповідача від 20.07.2022 та від 30.08.2022, що направлялись на адресу АТ "Мегабанк", не можуть бути підставою припинення зобов`язань відповідача перед банком зі сплати комісійної винагороди. Суд також встановив, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факту припинення спірної банківської гарантії в порядку ч. 1 ст. 568 ЦК України, оскільки ані екземпляру листа від 19.07.2022 № ТОВВИХ-22-7553 про повернення гарантії бенефіціаром, ані доказів його фактичного відправлення гарантові в матеріалах справи не міститься. Щодо зарахування зустрічних однорідних вимог суд послався на преюдиційність рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/7810/23, яким відмовлено у визнанні припиненим зобов`язання шляхом зарахування. Суд також встановив, що на підставі договору відступлення прав вимоги від 03.09.2024 № GL19N1126314 відбулася заміна кредитора в зобов`язаннях, а ТОВ "ФК "Вінстар" набуло право вимоги за договором про надання гарантії.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).
Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором гарантії.
Відповідно до ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (ст. 567 ЦК України).
Відповідно до ст. 563 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
Як свідчать матеріали справи, 29.10.2021р. між АТ "Мегабанк"(правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вінстар») та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" укладено договір про надання гарантії № 392 за умовами п. 2.3.1. якого, сторони узгодили, що за надання банком послуг за цим договором відповідач зобов`язується щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати банку комісійну винагороду.
Як вбачається з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором гарантії №392, за період з 29.10.2021 р. по 21.07.2022 р., сума комісії, що підлягала сплаті становила 983 835,58 грн., проте відповідач взяті на себе зобов`язання щодо сплати комісійної винагороди банку виконав частково, у розмірі 351 369,96 грн., за період з 29.10.2021р. по 31.01.2022р., у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті комісійної винагороди, у розмірі 632 465,62 грн. 
Матеріали справи не містять та Скаржник не надав доказів сплати вказаної суми.
Щодо доводів Скаржника, про неврахування судом першої інстанції того, що з 03.06.2022р. банківська гарантія АТ "Мегабанк" фактично не надавалась у зв`язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних та відхиленням номінацій Оператором ГТС, колегія суддів зазначає наступне.
02.06.2022р. Правлінням Національного банку України прийнято рішення №261-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних».
21.07.2022р. Правлінням Національного банку України прийнято рішення №362-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Мегабанк».
Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
Приписами ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що початок тимчасової адміністрації або будь-які дії, що вживаються Фондом на виконання плану врегулювання, не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну та господарську діяльність банку, зокрема договорів з платіжними організаціями платіжних систем, про надання клірингових, розрахункових послуг, про оренду рухомого та нерухомого майна, про надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони тощо.
Відповідно до пп. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.
Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відкликання банківської ліцензії - виключення Національним банком України з Державного реєстру банків запису про право юридичної особи або філії іноземного банку на здійснення банківської діяльності.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 2-3, п. 4-1 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку:
- банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;
- строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав;
- нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.
Отже, саме з моменту запровадження в АТ «Мегабанк» процедури ліквідації відкликанням банківської ліцензії, банк не може здійснювати банківську діяльність, в тому числі виконувати зобов`язання перед Відповідачем за договором гарантії.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов`язання банку за договором про надання гарантії є припиненими саме з 22.07.2022р., з дня прийняття Правлінням Національного банку України рішення №362-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Мегабанк», а не з моменту віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних, оскільки рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг, які забезпечують операційну діяльність банку.
Доводи апелянта про те, що АТ «Мегабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних», тому банківська гарантія є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС до фінансового забезпечення у формі банківської гарантії, колегія суддів відхиляє, як необгрунтовані, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.
Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об`єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов`язання.
За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому, у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст.607 ЦК України) або відсутністю вини (ст.ст. 614, 617 ЦК України, ст.218 ГК України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020р. у справі №910/4926/19, від 30.03.2020р. у справі №910/3011/19, від 12.04.2017р. у справі №913/869/14.
При цьому, у постанові Верховного Суду від 09.08.2023р. у справі № 910/18289/21 зроблено висновок, що прийняття правлінням НБУ рішення віднесення банку до категорії неплатоспроможних та у подальшому про ліквідацію банку не є законодавчою забороною щодо повернення грошових коштів кредиторові неплатоспроможного банку на вимогу такого кредитора та не може свідчити про неможливість виконання зобов`язання в розумінні ст. 607 ЦК України, оскільки процедура повернення кредитору неплатоспроможного банку коштів регламентована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а початок ліквідації банку не є підставою для припинення зобов`язань.
Доводи Скаржника, про ненадання судом першої інстанції оцінки доказам щодо ненастання відкладальної обставини за договором відступлення прав вимоги, колегія суддів відхиляє, як неспроможні, з огляду на наступне. 
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі №910/7810/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024, відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до Акціонерного товариства "Мегабанк" про визнання припиненим зобов`язання за договором про надання гарантії № 392 від 29.10.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" та Акціонерним товариством "Мегабанк", у розмірі 451 232,88 грн., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Під час розгляду справи №910/7810/23 судами було встановлено, що вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" односторонній правочин про зарахування зустрічних позовних вимог відносно Акціонерного товариства "Мегабанк" не може мати жодних правових наслідків, у тому числі пов`язаних з припиненням зобов`язань позивача перед Акціонерним товариством "Мегабанк".
Частиною 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
А тому, судові рішення у справі № 910/7810/23 є преюдиційними під час вирішення судом під час розгляду справи № 904/2089/23 питання щодо наявності чи відсутності факту припинення зобов`язання відповідача зі сплати комісійної винагороди у розмірі 632 465,62 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "ФК Вінстар" до заяви про залучення правонаступника додало, зокрема, укладений між АТ "Мегабанк" (Банк) і ТОВ "ФК "Вінстар" (новий кредитор) договір від 03.09.2024р. № GL19N1126314 про відступлення прав вимоги.
На підставі договору відступлення прав вимоги від 03.09.2024р. № GL19N1126314 відбулася заміна кредитора в зобов`язаннях, а ТОВ "ФК "Вінстар" набуло право вимоги за договором про надання гарантії.
Згідно з умов цього договору, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстру у додатку № 1 до цього договору.
Відповідно до п. 2 договору, новий кредитор в день настання відкладальної обставини відповідно до п. 17-1 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, право вимагати сплати неустойки, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України (індекс інфляції, 3 % річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо боржників, в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками, договорами з арбітражними керуючими боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів боржників, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
У п. 15 договору сторони досягли згоди, що цей договір укладається з відкладальною обставиною (в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України), передбаченою п. 17-1 договору та породжує права й обов`язки у сторін відповідно до п. 17-1 договору виключно після настання відкладальної обставини, передбаченої п. 17-1 договору.
Згідно з пп. 17-1.1 п. 17-1 договору, він укладається з відкладальною обставиною (в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України), а саме: укладення новим кредитором договорів купівлі-продажу (договорів відступлення прав вимоги) щодо усього майна та майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону, переможцем якого став новий кредитор, № GFD001-UA-20240712-32543, сформованого 07.08.2024р. (відкладальна обставина). Взаємні права та обов`язки сторін за цим договором виникають з моменту настання відкладальної обставини. Права вимоги переходять від банка до нового кредитора після настання відкладальної обставини. До моменту настання відкладальної обставини права вимоги належать банку. У випадку ненастання відкладальної обставини до 04.09.2024р., включно, права та обов`язки у сторін за цим договором не виникають, та права вимоги на підставі цього договору до нового кредитора не переходять.
Згідно з додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги від 03.09.2024р. № GL19N1126314, який є невід`ємною частиною договору, ТОВ "ФК "Вінстар" набуло право вимоги за договором про надання гарантії від 29.10.2021р. № 392, укладеним з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (рядок № 4). 
На підтвердження оплати за договором представником ТОВ "ФК "Вінстар" було також долучено до матеріалів справи копії платіжних інструкцій від 29.08.2024р. № 317, від 28.08.2024р. №316, від 28.08.2024р. № 315, від 28.08.2024р. № 59, від 28.08.2024р. № 60, від 23.08.2024р. № 57, від 23.08.2024р. № 58. 
Крім цього, на виконання п. 5 договору, АТ "Мегабанк" передало, а ТОВ "ФК "Вінстар" - прийняло документи, що підтверджують права вимоги до боржника, що свідчить про настання відкладальної обставини, відповідно до п. 17-1 договору, а також виконання всіх умов договору та набуття ТОВ "ФК "Вінстар" прав вимоги за договором про надання банківської гарантії від 29.10.2021р. № 392, укладеного з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут". Вищенаведені обставини підтверджуються актом приймання-передачі до договору відступлення прав вимоги від 03.09.2024р. № GL19N1126314. 
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на підставі укладеного між АТ "Мегабанк" і ТОВ "ФК "Вінстар" договору відступлення права вимоги від 03.09.2024р. № GL19N1126314 відбулася заміна кредитора в зобов`язаннях, що є предметом судового розгляду у справі № 904/2089/23.
Як свідчать матеріали справи, про вказані обставини Заявник повідомив суд шляхом подачі 16.10.2024р. заяви про залучення до участі у справі № 904/2089/23 правонаступника позивача з відповідними доказами, а саме: копії Договору про відступлення прав вимоги від 03.09.2024р.; копії Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 03.09.2024р.; копії Акту прийому-передачі до Договору про відступлення (витяг щодо боржника).
06.11.2024р., представником ТОВ «ФК «ВІНСТАР» з використанням офіційної адреси електронної пошти адвоката, також було надіслане на офіційну електронну адресу ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» office@dpgaszbut.com.ua, розміщену на інтернет сайті ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» за посиланням https://dpgaszbut.com.ua/contacts-business, Повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні з вимогою про сплату заборгованості від 06.11.2024р., підписане з використанням електронного цифрового підпису, про що свідчить скріншот з офіційної електронної адреси адвоката ( а.с.95-96, т.2).
Водночас, колегія суддів також приймає до уваги і те, що Центральний апеляційний господарський суд та Верховний Суд вже досліджували питання замінити позивача у цій справі №904/2089/23 його правонаступником та дійшли висновку про наявність підстав для такого правонаступництва. Так, згідно з постановою Верховного Суду від 08.09.2025 року у цій справі №904/2089/23 суд, зокрема, зазначив: «Отже, надавши оцінку вказаним вище документам, керуючись ст. 512 ЦК України, ст. 52 ГПК України, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що на підставі укладеного між АТ «Мегабанк» і ТОВ «ФК «Вінстар» договору відступлення права вимоги від 03.09.2024р. № GL19N1126314 відбулася заміна кредитора в зобов`язаннях, що є предметом судового розгляду у справі № 904/2089/23, а отже, що наявні підстави для заміни позивача АТ «Мегабанк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Вінстар» у цьому випадку, про що не заперечував представник позивача. Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви ТОВ "ФК «Вінстар» та заміну позивача у справі № 904/2089/23 - АТ «Мегабанк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Вінстар». Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.02.2025р. у справі № 914/1322/23, у якій вирішувалося питання заміни АТ «Мегабанк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Вінстар», за подібних документів як у справі, яка переглядається». Отже, висновки Центрального апеляційного господарського суду та Верховного Суду спростовують аргументи Скаржника в частині здійснення процесуального правонаступництва у цій справі.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025р. у справі № 904/2089/23 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 
Повний текст постанови складено 11.06.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін