ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2026 р. Справа№ 910/13725/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 02.06.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 (повний текст складено 06.02.2026) 
у справі №910/13725/25 (суддя О.В. Чинчин)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго»
до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
про стягнення заборгованості у розмірі 8 252 850 397 грн 72 коп, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Укргідроенерго» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі, відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 8 252 850 397,72 грн, з яких 7 641 308 735,93 грн основної заборгованості, 438 190 313,99 грн інфляційних втрат, 173 351 347,80 грн 3% річних та покласти витрати по сплаті судового збору у розмірі 847 840,00 грн на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за балансуючу енергію за Договором про участь у балансуючому ринку №0422-04012 від 26.04.2019. 
23.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява від 22.01.2026 про зменшення розміру позовних вимог на суму основної заборгованості 757 768 510,97 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.
03.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог на суму основної заборгованості 946 197 122,24 грн (залишок основної заборгованості станом на 31.01.2026 складає 6 695 111 613,69 грн).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 позов задоволено у повному обсязі. 
Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» заборгованість у розмірі 6 695 111 613 (шість мільярдів шістсот дев`яносто п`ять мільйонів сто одинадцять тисяч шістсот тринадцять) грн 69 коп., 3% річних у розмірі 173 351 347 (сто сімдесят три мільйони триста п`ятдесят одна тисяча триста сорок сім) грн. 80 коп., інфляційні у розмірі 438 190 313 (чотириста тридцять вісім мільйонів сто дев`яносто тисяч триста тринадцять) грн 99 коп. та судовий збір у розмірі 847 682 (вісімсот сорок сім тисяч шістсот вісімдесят дві) грн 32 коп.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд установив, що обов`язок відповідача по оплаті вартості електричної енергії за період липень 2024 року - серпень 2025 року з урахуванням актів корегувань станом на момент розгляду даної справи настав, однак відповідач здійснив оплату за отриманий товар з простроченням платежу та не у повному обсязі й із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.02.2026, яка прийнята судом до розгляду, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 6 695 111 613 грн 69 коп.
Судом, водночас, розглянуті та відхилені заперечення відповідача в частині того, що оператор системи передачі може сплачувати постачальникам послуг з балансування вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, що виключає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, оскільки з положень статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» вбачається, що її зміст не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.
Суд, перевіривши розрахунок 3% річних як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем сплати за отриманий товар за загальний період прострочки з 20.08.2024 по 31.10.2025 у розмірі 173 351 347 грн 80 коп., дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.
Також, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 20.08.2024 по 31.10.2025 у розмірі 438 190 313 грн 99 коп., суд вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.
Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% річних до 1% суд зазначив, що у цій справі позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України) - 3 %. Таким чином, у даній справі відсутні такі обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних, як у справі №902/417/18, яка розглядалася Великою Палатою Верховного Суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідач не погоджується із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, оскільки на його думку судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він згідно з положеннями статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» має сплачувати позивачу вартість електричної енергії для врегулювання небалансів виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання, проте у зв`язку з систематичним порушенням учасниками балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед відповідачем, кошти від них надходять із затримкою на зазначені поточні рахунки відповідача із спеціальним режимом використання, що перешкоджає оперативному проведенню розрахунків на балансуючому ринку.
Відповідач наголошує, що усі кошти, які надходять від учасників балансуючого ринку на поточні рахунки із спеціальним режимом використання ОСП протягом банківського дня, підлягають виплаті учасникам ринку наступного ж банківського дня у межах наявної суми, і виключно на недискримінаційній основі. На підтвердження зазначених обставин (здійснення щоденної оплати (крім вихідних днів) учасникам балансуючого ринку в межах доступної суми на рахунках зі спеціальним режимом використання) відповідач надав до суду першої інстанції письмові копії електронних доказів - роздруківок оплат на балансуючому ринку, зокрема, за листопад-грудень 2025 року, з яких вбачається, що ОСП повністю перераховує суми коштів на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання учасникам балансуючого ринку. Накопичення коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання, що б могло надавати можливість користування такими коштами, не відбувається.
Доказів порушення НЕК «Укренерго» установленого Законом України «Про ринок електричної енергії» алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію позивачем не надано і з матеріалів справи не випливає, що саме по собі вказує на неможливість стягнення з НЕК «Укренерго» заборгованості (навіть у разі її існування) в судовому порядку.
Беручи до уваги, що ОСП не є гарантом і не несе відповідальність за порушення іншими учасниками балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, враховуючи вжиття ОСП усіх можливих заходів щодо належного виконання зобов`язань з оплати балансуючої електричної енергії, НЕК «Укренерго» є невинуватою особою в розумінні статті 614 Цивільного кодексу України. За вказаних умов правові підстави для застосування до НЕК «Укренерго» відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, відсутні.
Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/12832/21, в якій зазначено, що правовідносини на ринку електричної енергії необхідно регулювати, в першу чергу, з урахуванням спеціального законодавства, до якого слід відносити, зокрема, Закон про ринок та Правила ринку, затверджені постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018.
Скаржник посилається також на те, що при прийнятті судом рішення у даній справі судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що вплинуло на права та обов`язки відповідача.
Так, відповідач наголошує, що зі змісту позовної заяви та долучених до неї доказів, а саме виписок по рахунку позивача, вбачається, що за останнім платіжним документом від 31.10.2025 відповідачем сплачено 1 136 082,71 грн. Позовна заява подана 04.11.2025, а провадження у справі №910/13725/25 відкрите 07.11.2025. За період часу з 03.11.2025 по 07.11.2025 відповідачем здійснено перерахування коштів на загальну суму 51 359 399,23 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, які долучені до відзиву. Отже, суд першої інстанції мав би відмовити у задоволенні позову на суму 51 359 399,23 грн. У свою чергу відмова у задоволенні позову в цій частині мала б наслідки у вигляді розподілу судового збору, виходячи з ціни позову 8 201 490 998,49 грн (ціна позову за мінусом сплаченої суми 51 359 399,23 грн до відкриття провадження у справі).
Крім того, з дня відкриття провадження у справі відповідач сплатив позивачу на день подачі відзиву на позовну заяву 2 075 809,49 грн. У період часу після подачі відзиву на позовну заяву до закриття підготовчого провадження відповідач додатково сплатив на користь позивача 693 505 800, 60 грн, про що надав суду першої інстанції належні та допустимі докази, які в подальшому досліджені при розгляді справи по суті та враховані у рішенні, що мало б бути підставою для закриття провадження у цій частині з перерозподілом судових витрат, відповідно до статті 231 Господарського процесуального кодексу України, що, однак, було проігноровано судом першої інстанції. Суд першої інстанції не мав права приймати заяву про зменшення позовних вимог після закриття підготовчого провадження.
Також відповідач зазначив, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки позивач мав подати позовну заяву про зобов`язання відповідача перерахувати на рахунок ПрАТ «Укргідроенерго» кошти в сумі заборгованості з рахунків НЕК «Укренерго» зі спеціальним режимом використання в ГУ АТ «Ощадбанк» НОМЕР_1 , в АТ «Укрексімбанк» НОМЕР_2 та в АБ «Укргазбанк» НОМЕР_3 , проте позивач не заявив відповідних вимог, так само як позивач і не вимагає внесення коштів на рахунок зі спеціальним режимом використання з інших власних рахунків відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

07.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить суд залишити апеляційну скаргу ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 без змін. 
У відзиві позивач наголошує на тому, що доводи відповідача є неспроможними, оскільки зазначені відповідачем обставини (наявність рахунку зі спеціальним режимом використання, алгоритму розподілу коштів та відсутність коштів) не впливають на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права. Подібні висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21, від 02.06.2023 №910/9796/19. Відповідач своїми доводами намагається перекласти відповідальність за неналежне виконання умов Договору на інших суб`єктів ведення господарської діяльності, з якими у позивача відсутні будь-які господарські правовідносини.
Щодо твердження відповідача про нібито невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, то позивач наголошує, що стягнення заборгованості з відповідача, що порушив зобов`язання (в частині своєчасної оплати придбаної електричної енергії) за Договором, є ефективним та належним способом захисту й таким, що дієво відновить порушені права Товариства.
Обраний спосіб захисту, а саме примусове виконання обов`язку в натурі (шляхом примусового стягнення заборгованості) - є більш ефективним, ніж запропонований відповідачем «зобов`язати відповідача перерахувати на рахунок позивача кошти», бо відповідач і так мав виконати зобов`язання за Договором та своєчасно розрахуватись із позивачем, чого він не зробив (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/16744/17).
Щодо тверджень НЕК «Укренерго» про непропорційне стягнення сплаченої позивачем суми судового збору, то з огляду на заявлений позивачем розмір позовних вимог, за подання позовної заяви судовий збір сплачено у «максимальному» розмірі - 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також із врахуванням частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (застосовано коефіцієнт за подання позовної заяви в електронній формі - 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), що складало та розраховувалось: (350 х 3 028,00 грн) х 0,8 = 847 840,00 грн. Беручи до уваги розрахунок розміру судового збору, суму позову під час звернення до суду (8 252 850 397,72 грн) або з урахуванням її зменшення (6 695 111 613,69 грн), його розмір в будь-якому випадку склав «максимальний» розмір - 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому помилковими є твердження позивача про нездійснення судом першої інстанції перерозподілу суми судового збору, що підлягала до стягнення з відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Мальченко А.О., Сковородіна О.М.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13725/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
05.03.2026 матеріали справи №910/13725/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 залишено без руху. Роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 1 271 760,00 грн.
20.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №AU.GV-7741 від 17.03.2026 про сплату судового збору у розмірі 1 271 760,00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 (головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Мальченко А.О., Сковородіна О.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 05.05.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Сковородіної О.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 02.05.2026 по 10.05.2026 у відрядженні, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1367/26 від 04.05.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2026 справу №910/13725/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О., розгляд справи постановлено здійснювати у судовому засіданні 05.05.2026.
04.05.2026 від відповідача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості на суму 1 943 266 575,69 грн та, відповідно, скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у даній справі в цій частині. Дане клопотання мотивоване тим, що відповідач у період з 16.02.2026 по 01.05.2026 сплатив позивачу 1 943 266 575,69 грн основного боргу, про що до цього клопотання додані копії відповідних платіжних інструкцій.
У судове засідання 05.05.2026 з`явились представники позивача та відповідача. 
У судовому засіданні 05.05.2026 представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи.
Протокольною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 у справі оголошено перерву до 26.05.2026.
25.05.2026 від відповідача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості на суму 2 316 950 316,18 грн та, відповідно, скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у даній справі в цій частині. Відповідач наголошує, що у період з 16.02.2026 по 01.05.2026 сплатив 1 943 266 575,69 грн, про що до клопотання від 04.05.2026 додав копії відповідних платіжних інструкцій. Із 04.05.2026 по 22.05.2026 відповідач сплатив на користь позивача 373 683 740,49 грн, про що до цього клопотання долучаються копії платіжних інструкцій. Наведені факти вказують на відсутність предмета спору щодо стягнення заборгованості в частині 2 316 950 316,18 грн.
У судове засідання, призначене на 26.05.2026, до суду апеляційної інстанції з`явилися представники позивача та відповідача, надали пояснення по суті спору.
Також 26.05.2026 суд розглянув клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості на суму 2 316 950 316,18 грн, відмовивши у його задоволенні протокольною ухвалою з підстав, що будуть наведені у мотивувальній частині даної постанови.
Суд протокольною ухвалою від 26.05.2026 оголосив про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та перейшов до стадії судових дебатів.
Після закінчення судових дебатів суд у судовому засіданні 26.05.2026 оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, зазначивши, що його проголошення відбудеться у судовому засіданні 02.06.2026 об 11 год. 40 хв.
У судовому засіданні 02.06.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

У повідомленні за вих. №01/15416 від 26.04.2016 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» повідомило Приватне акціонерне товариство «Укргідроенерго» про приєднання останнього до умов Договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору №0422-04012, дата акцептування 26.04.2019) (том 1, а.с. 34).
Отже, 26.04.2019 сторони уклали Договір про участь у балансуючому ринку №0422-04012 в редакціях станом на момент виникнення спірних правовідносин сторін, затверджених наказами ПАТ «НЕК «Укренерго» №361 від 24.06.2024, №392 від 08.07.2024 (том 1, а.с. 17-33).
Відповідно до пункту 1.2. Договору постачальник послуг з балансування (ППБ) зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.
Згідно з пунктом 2.1. Договору загальна вартість договору складається із суми придбаних та проданих обсягів електричної енергії на балансуючому ринку протягом дії цього Договору та відповідно до умов цього договору.
Відповідно до пункту 2.2. Договору розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку.
Для розрахунків за цим договором використовуються обсяги електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку ППБ (пункту 3.1. Договору).
Із 01.07.2024 НЕК «Укренерго» в ролі адміністратора розрахунків перейшло на нову модель розрахунків із ППБ на балансуючому ринку - із застосуванням рахунків ескроу для здійснення розрахунків на балансуючому ринку та забезпечення фінансової гарантії учасників ринку відповідно до змін Правил ринку, внесених Постановами НКРЕКП від 17.01.2023 №109, від 10.10.2023 № 1882, від 26.06.2024 № 1211. 
Отже, з 01.07.2024 відповідно до абз. 4 пункту 7.2.2. Правил ринку оформлення актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії здійснюється з урахуванням даних місячного звіту та в порядку, визначеному Договором. 
Рахунок ескроу ППБ/СВБ - рахунок умовного зберігання, відкритий учасником ринку, що є ППБ/СВБ (крім ОСП), у будь-якому з визначених ОСП банків, для акумулювання коштів, що АР використовує для контролю достатності коштів для оплати поточної заборгованості ППБ/СВБ та погашення простроченої заборгованості ППБ/СВБ, розрахунків за балансуючу електричну енергію з ППБ/за небаланси з СВБ та для повернення коштів учаснику ринку, згідно з цими Правилами (пункт 1.1.2. Правил ринку, тут і надалі в редакції, чинній на період наявних спірних правовідносин). 
Нова модель розрахунків відповідно до положень розділів 7.2. та 7.3. Правил ринку передбачає, що в Системі управління ринком (СУР) для ППБ формуються три декадних звіти та результуючий місячний звіт, відповідно до яких учасник ринку зобов`язаний забезпечити необхідну суму коштів на своєму рахунку ескроу. 
На основі місячних звітів АР формує акти купівлі-продажу електричної енергії відповідно до Договорів про участь у балансуючому ринку для кожного учасника ринку, за якими проводяться грошові розрахунки. 
При цьому, безпосереднє списання коштів з рахунків ескроу ППБ учасників ринку АР проводить о 08:00 на третій робочий день з дня надсилання повідомлення про формування місячного звіту ППБ, здійснюючи перерахування з рахунку ескроу ППБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП кошти в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії (абз. 5 пункт 7.2.2. Правил ринку). 
Згідно з пунктом 7.2.2 Правил ринку для формування місячного звіту ППБ, АКО на дев`ятий календарний день місяця, наступного за розрахунковим, надає АР сертифіковані дані комерційного обліку за розрахунковий місяць. 
АР через СУР на одинадцятий календарний день місяця, наступного за розрахунковим, формує місячний звіт ППБ та надсилає на електронну адресу ППБ повідомлення про формування місячного звіту ППБ (абз. 2 пункт 7.2.2. Правил ринку). 
ППБ зобов`язаний упродовж двох робочих днів з дня отримання повідомлення про формування місячного звіту ППБ забезпечити на рахунку ескроу ППБ наявність коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до місячного звіту ППБ (абз.3 пункт 7.2.2. Правил ринку). 
З урахуванням даних місячного звіту ППБ оформлюється Акт купівлі-продажу балансуючої електричної енергії у порядку, встановленому договором про участь у балансуючому ринку.
Якщо за результатами місячного звіту ППБ має відбутись списання для АР (нарахування для ППБ), АР на четвертий робочий день з дня надсилання повідомлення про формування місячного звіту ППБ перераховує з рахунку зі спеціальним режимом використання ОСП кошти на рахунок ППБ відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії.
Відповідно до пункту 4.1. Договору формування ОСП декадних звітів ППБ, місячних звітів ППБ, забезпечення ППБ коштів на рахунку ескроу ППБ відповідно до них, формування актів та списання ОСП коштів з рахунку ескроу ППБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП здійснюється відповідно до процедури та у строки, визначені Правилами ринку та цим Договором (в редакції, затвердженій наказами НЕК «Укренерго» №361 від 24.06.2024, №392 від 08.07.2024 та №498 від 27.06.2025).
Згідно з пунктом 4.2. Договору якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у первинному документі, то він зобов`язаний повідомити про це ОСП протягом двох робочих днів з дня його виставлення. Наявність заперечень ППБ не є підставою для несвоєчасного забезпечення ППБ наявності коштів на рахунку ескроу. 
Відповідно до пункту 4.3. Договору (в редакції наказів НЕК «Укренерго» №361 від 24.06.2024, №392 від 08.07.2024 та №498 від 27.06.2025) ОСП формує та направляє Акт купівлі-продажу (далі - Акт) до ППБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. 
Підписання Акта відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням КЕП (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг між Сторонами та розміщений у мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/. 
Сторонами має бути забезпечена можливість здійснення електронного документообігу шляхом реєстрації у системі, яка забезпечує функціонування електронного документообігу. 
ППБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ Акта розглядає та повертає ОСП один примірник Акта, підписаного зі своєї сторони. 
Акт повинен бути підписаний Сторонами в один і той самий спосіб. 
У разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акта ППБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього Акта та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства. До вирішення спору обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, зазначеними в Акті. 
Якщо ППБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до ППБ Акта не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони ППБ примірник Акта, то такий Акт вважається підписаним ППБ.
Відповідно до пунктів 5.3., 5.4. Договору ППБ має право: отримувати від ОСП оплату, визначену згідно з вимогами Правил ринку, за продану ППБ на балансуючому ринку електричну енергію, а ОСП зобов`язується: здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим Договором.
Згідно з пунктами 9.1., 9.2. Договору він набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ПДП, про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.
Як вказав позивач у позові, на виконання умов Договору про участь у балансуючому ринку №0422-04012 від 26.04.2019 позивач поставив балансуючу електричну енергію за період липень 2024 року - серпень 2025 року, а відповідач, у свою чергу, прийняв вказаний товар, що підтверджується Актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії №ППБ_02_2024_07_0422 від 31.07.2024 на суму 1 316 206 111 грн 24 коп., №ППБ_02_2024_08_0422 від 31.08.2024 на суму 1 526 425 235 грн 11 коп., №ППБ_02_2024_09_0422 від 30.09.2024 на суму 1 066 319 588 грн 24 коп., №ППБ_02_2024_10_0422 від 31.10.2024 на суму 1 287 085 299 грн 26 коп., №ППБ_02_2024_11_0422 від 30.11.2024 на суму 1 667 299 661 грн 03 коп., №ППБ_02_2024_12_0422 від 31.12.2024 на суму 18 401 718 50 грн 35 коп., №ППБ_02_2025_01_0422 від 31.01.2025 на суму 927 323 021 грн 69 коп., №ППБ_02_2025_02_0422 від 28.02.2025 на суму 1 050 033 508 грн 69 коп., №ППБ_02_2025_03_0422 від 31.03.2025 на суму 1 186 825 165 грн 70 коп., №ППБ_02_2025_04_0422 від 30.04.2025 на суму 1 083 614 648 грн 28 коп., №ППБ_02_2025_05_0422 від 31.05.2025 на суму 968 822 406 грн 73 коп., №ППБ_02_2025_06_0422 від 30.06.2025 на суму 997 002 917 грн 20 коп., №ППБ_02_2025_07_0422 від 31.07.2025 на суму 1 126 473 183 грн 13 коп., №ППБ_02_2025_08_0422 від 31.08.2025 на суму 816 938 812 грн 21 коп. з урахуванням актів корегування до них (том 4, а.с. 65-110).
Проте, за твердженням позивача, НЕК «Укренерго» зобов`язання за Договором належним чином не виконує та здійснило лише часткову оплату за отриманий товар, що підтверджується реєстрами отриманих платежів за період з 01.08.2024 по 31.10.2025 (том 4, а.с. 164-169).
Станом на дату подання позову (04.11.2025) за доводами позивача у відповідача перед ним утворилась основна заборгованість за Договором за період липень 2024 року - серпень 2025 року у розмірі 7 641 308 735,93 грн. 
Крім цього, у зв`язку з систематичним порушенням НЕК «Укренерго» строків здійснення розрахунків за куплену електричну енергію для врегулювання небалансів за Договором позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 173 351 347,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 438 190 313,99 грн. 
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що аналіз частини 4 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» свідчить, що оператор системи передачі може сплачувати постачальникам послуг з балансування вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання. Умовою проведення таких розрахунків є наявність коштів на рахунку із спеціальним режимом використання, що надійшли від учасників балансуючого ринку. При цьому, при оплаті платіжних документів, отриманих від учасників ринку, ОСП дотримується принципів здійснення оплат, передбачених вимогами Закону про ринок та Правилами ринку. Оплата рахунків ОСП здійснюється пропорційно до суми боргу НЕК «Укренерго» перед постачальниками послуг з балансування та сторонами, відповідальними за баланс, яким він заборгував у розрахунковому періоді, з пріоритетністю оплати найдавніших періодів, з урахуванням суми боргу кожного постачальника послуг з балансування та/або сторони, відповідальної за баланс, а також проведених оплат зі сторони таких постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс. Попри наведене, у зв`язку з порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед відповідачем, зазначені вище поточні рахунки із спеціальним режимом використання не накопичують в достатній мірі коштів для оперативного проведення відповідачем розрахунків на балансуючому ринку. Доказів порушення НЕК «Укренерго» установленого Законом про ринок алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію позивачем не надано, і з матеріалів справи не випливає, що саме по собі вказує на неможливість стягнення з НЕК «Укренерго» заборгованості (навіть у разі її існування) у судовому порядку. 
Крім того, відповідач наголошував, що за період з 03.11.2025 по 07.11.2025 відповідачем здійснено перерахування коштів основного боргу на загальну суму 51 359 399,23 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, які долучені відзиву на позовну заяву. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні з огляду на допущені місцевим господарським судом порушення норм процесуального права при його ухваленні.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як установлено судом, позивачем було укладено Договір про участь у балансуючому ринку №0422-04012 на підставі заяви-приєднання відповідача до публічного договору від 26.04.2019.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії».
Відповідно до пункту 55 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператором системи передачі є юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
Оператором системи передачі (ОСП) є суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з передачі електричної енергії (частина 1 статті 31 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Функції оператора системи передачі виконує Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».
Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» на оператора системи передачі покладено функції адміністратора розрахунків (АР) - юридична особа, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» адміністратор розрахунків відповідно до правил ринку: розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.
Відповідно до пунктів 7, 12, 46, 72, 89 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»:
- балансуючий ринок електричної енергії (далі - балансуючий ринок) - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії;
- відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів;
- небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку;
- сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи);
- Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про ринок електричної енергії» обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.
Статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про участь у балансуючому ринку, про врегулювання небалансів електричної енергії.
Відповідно до частини 1 статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються:
1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби;
2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.
Оператор системи передачі для забезпечення операційної безпеки має право за межами балансуючого ринку придбавати послуги із зменшення навантаження виробником, який здійснює продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом. Договір про надання послуг із зменшення навантаження є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. 
Згідно з частиною 3 статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» (у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.
За результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному правилами ринку (частина 7 статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до розділу 4 Договору «Порядок розрахунків» вбачається, що виставлення рахунків та оплата платежів здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку.
Як вже було зазначено, з 01.07.2024 НЕК «Укренерго» в ролі адміністратора розрахунків перейшло на нову модель розрахунків із ППБ на балансуючому ринку - із застосуванням рахунків ескроу для здійснення розрахунків на балансуючому ринку та забезпечення фінансової гарантії учасників ринку відповідно до змін Правил ринку, внесених Постановами НКРЕКП від 17.01.2023 № 109, від 10.10.2023 № 1882, від 26.06.2024 № 1211. 
Отже, з 01.07.2024 відповідно до абз. 4 пункту 7.2.2. Правил ринку оформлення актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії здійснюється з урахуванням даних місячного звіту та в порядку, визначеному Договором.
Виходячи з умов пункту 7.2.2. Правил ринку у редакції постанови НКРЕКП №1212 від 26.06.2024, АР (відповідач) на четвертий робочий день з дня надсилання повідомлення про формування місячного звіту ППБ перераховує з рахунку зі спеціальним режимом використання ОСП кошти на рахунок ППБ відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підтвердження дат отримання повідомлень від НЕК «Укренерго» про формування місячного звіту ППБ позивачем до матеріалів справи в якості додатків до позовної заяви надані скріншоти з електронної пошти ПрАТ «Укргідроенерго» про отримання повідомлень від НЕК «Укренерго». 
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору, ПрАТ «Укргідроенерго» у період з липня 2024 року по серпень 2025 року було продано, а відповідачем куплено балансуючу електричну енергію, що підтверджується Актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з липня 2024 року по серпень 2025 року та Актами корегування до актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період з липня 2024 року по березень 2025 року по Договору №0422-04012 від 26.04.2019, які оформлені в електронному вигляді (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням КЕП), з протоколами створення та перевірки підписів (зазначені документи долучені до позовної заяви; том том 4, а.с. 65-110).
Однак, відповідач не виконав обов`язку по сплаті коштів у повному обсязі у визначений абз. 6 пункту 7.2.2. Правил ринку строк, допустивши неналежне виконання своїх грошових зобов`язань. 
Зазначена обставина підтверджується, зокрема, реєстром отриманих платежів від НЕК «Укренерго» по Договору за періоди 01.08.2024-14.10.2025 та 15.10.2025-31.10.2025 (том 4, а.с. 164-168).
При цьому у контексті тверджень скаржника про те, що зі зміною пунктів Правил ринку стосовно здійснення оплати за балансуючу електричну енергію (з п. 7.7.4 на п. 7.2.2 Правил ринку), змінились і строки та підстави здійснення оплати, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 21 жовтня 2025 року у справі №910/10946/24 (за позовом АТ «ДТЕК Західенерго» до НЕК «Укренерго» про стягнення 485 173 391,98 грн за договором про участь у балансуючому ринку).
При зверненні до суду касаційної інстанції у відповідній справі НЕК «Укренерго» просило надати висновок щодо застосування положень пункту 7.2.2 глави 7.2 «Розрахунки за балансуючу енергію та ДП» розділу VII «Порядок розрахунків та здійснення платежів» Правил ринку зі змінами і доповненнями у редакції постанови НКРЕКП від 26.06.2024 № 1211 у контексті визначення обов`язку АР здійснювати оплату балансуючої електричної енергії на підставі сформованих місячних звітів, а не рахунків, після надсилання повідомлення про формування місячного звіту постачальнику послуг з балансування.
Верховний Суд, у пунктах 36-38 зазначеної постанови за результатами аналізу відповідних положень Правил ринку виснував таке:
«…пункти 7.2.1 та 7.2.2 глави 7.2 «Розрахунки за балансуючу енергію та ДП» розділу VІІ «Порядок розрахунків та здійснення платежів» Правил ринку регламентують забезпечення на рахунку ескроу ППБ (АТ «ДТЕК Західенерго») наявність коштів для оплати послуг АР (ПрАТ «Укренерго») і регламентують перерахування коштів з рахунку ППБ на рахунок ОСП, а не порядок оплати послуг, наданих ППБ на користь ОСП.
Абзаци 6, 7 пункту 7.2.2 глави 7.2 «Розрахунки за балансуючу енергію та ДП» розділу VІІ «Порядок розрахунків та здійснення платежів» Правил ринку передбачають, що якщо за результатами місячного звіту ППБ має відбутись списання для АР (нарахування для ППБ), АР на четвертий робочий день з дня надсилання повідомлення про формування місячного звіту ППБ перераховує з рахунку зі спеціальним режимом використання ОСП кошти на рахунок ППБ відповідно до акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії. У разі недостатності на рахунку ескроу ППБ коштів, вільних від інших зобов`язань з оплати поточної заборгованості ППБ та погашення простроченої заборгованості ППБ, в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, АР вживає заходи, передбачені главою 1.7 розділу І цих Правил.
Тобто пункти 7.2.1 та 7.2.2. глави 7.2 «Розрахунки за балансуючу енергію та ДП» розділу VІІ «Порядок розрахунків та здійснення платежів» Правил ринку унормовують оплату заборгованості постачальника послуг балансування ППБ (АТ «ДТЕК Західенерго») перед адміністратором розрахунків АР (ПрАТ «Укренерго»), а абзац 6 підпункту 7.2.2 - підсумковий розрахунок між сторонами за результатами місячного звіту відповідно до акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії.».
За результатами таких висновків суд касаційної інстанції у справі №910/10946/24 касаційну скаргу НЕК «Укренерго» залишив без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Виходячи із наведеного, позивач у поданому до суду розрахунку заборгованості відповідача по Договору за період липень 2024 року - серпень 2025 року правильно визначив дати, з яких відповідач у розумінні Правил ринку вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати спірних актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії.
Заперечуючи проти вимог позивача, ПрАТ «НЕК «Укренерго» посилається на те, що відповідач може сплачувати позивачу вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку. У той же час, у зв`язку із систематичним порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, зазначений вище поточний рахунок відповідача у достатній мірі не накопичує коштів для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку. 
Враховуючи вказане, скаржник наголошує на тому, що він не несе відповідальність за порушення іншими учасниками балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП та є невинуватою особою у розумінні статті 614 Цивільного кодексу України.
Проте, означені заперечення відповідача не приймаються судом до уваги з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку.
Водночас, згідно з частиною 4 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках.
Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на:
1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників;
2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників;
3) поточний рахунок оператора системи передачі.
З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.
Зі змісту наведеної статті Закону вбачається, що її приписи не містять імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Навпаки, означеними положеннями передбачено можливість відповідача, з метою належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що у свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. У той же час, ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за Договором.
Твердження заявника про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, є неспроможними, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права. 
Подібна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 24.06.2025 у справі №910/10878/24 зазначено, що не можуть бути взяті до уваги доводи ПрАТ НЕК «Укренерго» про те, що за умовами договору у нього не виникає обов`язку щодо розрахунку власними коштами оператора системи передачі незалежно від достатності коштів на рахунку із спеціальним режимом використання, оскільки ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не створює відкладальну умову для виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2024 у справі №910/21124/20, від 17.01.2024 у справі №910/18308/21, від 14.12.2023 у справі №910/3263/23, від 25.05.2023 у справі №910/1382/22, від 09.03.2023 у справі №910/18613/21, від 08.06.2022 у справі №910/6636/21.
При цьому колегія суддів касаційної інстанції при розгляді справи №910/10878/24 вказала, що доводи ПрАТ НЕК «Укренерго» про наявність підстав для відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 02.03.2023 у справі №910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/16813/21, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 неодноразово розглядалися колегіями суддів Верховного Суду, зокрема, в постановах від 25.07.2024 у справі №914/1122/23, від 22.10.2024 у справі №905/1571/23, від 28.11.2024 у справі №910/11976/23, від 16.04.2025 у справі №910/12312/24, від 24 вересня 2024 у справі № 910/12499/23.
За результатами розгляду таких доводів ПрАТ НЕК «Укренерго» Верховний Суд у зазначених постановах дійшов висновку про відсутність підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у наведених постановах.
Отже, Верховний Суд вважає, що в межах цієї справи (№910/10878/24) немає правових підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 02.03.2023 у справі №910/18611/21, від 09.03.2023 у справі №910/16813/21, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.
Наведене у сукупності спростовує твердження відповідача про те, що «Відповідач може сплачувати Позивачу вартість балансуючої електричної виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання… за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку», а також, що «…прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини…».
Щодо розміру основної заборгованості відповідача перед позивачем по Договору за період з липня 2024 року по серпень 2025 року та доводів апеляційної скарги ПрАТ НЕК «Укренерго» про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при визначенні її розміру станом на дату відкриття провадження у справі та ухвалення оскаржуваного рішення, колегія суддів установила таке.
Позивач, звертаючись до суду 04.11.2025 (дата формування позовної заяви в підсистемі «Електронний суд») з позовом, зазначав, що основна заборгованість відповідача становить 7 641 308 735,93 грн, на підтвердження чого до позову долучений реєстр отриманих платежів від НЕК «Укренерго» по Договору за періоди 01.08.2024-14.10.2025 та 15.10.2025-31.10.2025 (том 4, а.с. 164-168).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 відкрито провадження у справі №910/13725/25.
У свою чергу, як наголосив відповідач у відзиві на позовну заяву, визнавалось позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 22.01.2026 та встановлено судом апеляційної інстанції за матеріалами справи, за період з 03.11.2025 по 06.11.2025 включно, тобто до відкриття провадження у даній справі, відповідачем у рахунок погашення заборгованості по Договору здійснено перерахування коштів на загальну суму 51 359 399,23 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, які долучені до відзиву на позовну заяву (том 4, а.с. 246, 247, 249).
Водночас, після відкриття провадження у даній справі відповідач продовжив здійснювати часткові оплати наявної заборгованості, про що до матеріалів справи 06.01.2026, 27.01.2026, 28.01.2026, 02.02.2026 долучені відповідні платіжні інструкції.
При чому, платіжна інструкція №000007494 від 27.11.2025 на суму 60 992 747,83 грн із зазначенням призначення платежу «за балансуючу електричну енергію ППБ_02_2025_10», платіжна інструкція № 000008123 від 02.01.2026 на суму 96 604 510,85 грн із зазначенням призначення платежу «за балансуючу електричну енергію ППБ_02_2025_10» не стосуються предмету позову у даній справі, оскільки підтверджують здійснення оплати заборгованості за період, який не є предметом спору, а тому суд не приймає їх до уваги.
Сума здійснених відповідачем оплат по Договору за спірний період після відкриття провадження Господарським судом міста Києва у даній справі склала 894 837 723,01 грн, що також визнавалось позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 03.02.2026.
Отже, станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції в даній справі основна заборгованість відповідача за Договором за спірний період становила 6 695 111 613,69 грн (7 641 308 735,93 грн - 51 359 399,23 грн - 894 837 723,01 грн), яка й була присуджена до стягнення з відповідача на користь позивача згідно з оскаржуваним рішенням суду.
Доказів оплати основної заборгованості станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції в більшому розмірі відповідачем не надано.
Резолютивна частина оскаржуваного рішення містить висновки про задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу саме у повному обсязі на суму 6 695 111 613,69 грн, що обумовлено прийняттям судом до розгляду заяв позивача від 22.01.2026 та від 03.02.2026 про зменшення позовних вимог.
Водночас, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, Господарський суд міста Києва протокольною ухвалою від 07.01.2026 закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.01.2026.
Отже, відповідні заяви позивача від 22.01.2026 та від 03.02.2026 про зменшення розміру позовних вимог (по основній заборгованості до 6 695 111 613,69 грн) були подані до суду першої інстанції після закінчення підготовчого засідання, тобто з порушенням встановленого пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України строку, відповідно, не мали прийматися судом до розгляду.
Наведене, як обгрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі, призвело до невірного формулювання судом висновків щодо того, в якій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, на яку суму в задоволенні позову слід відмовити та в якій частині наявні підстави для закриття провадження у справі. У подальшому це призвело до невірного розподілу судового збору між сторонами.
Статтею 231 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави для закриття провадження у справі.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі у разі відсутності предмета спору.
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
Таким чином, оскільки основний борг у розмірі 51 359 399,23 грн відповідач сплатив позивачу до відкриття провадження у справі, а до закінчення підготовчого засідання позивач заяв про зменшення розміру позовних вимог на вказану суму не подавав, то у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу на суму 51 359 399,23 грн суд першої інстанції мав відмовити.
Водночас, оскільки після відкриття провадження у справі та до дати ухвалення рішення суду відповідач в рахунок погашення основної заборгованості за Договором сплатив позивачу 894 837 723,01 грн й позивач до закінчення підготовчого засідання заяв про зменшення розміру позовних вимог на вказану суму не подавав, предмет спору в цій частині припинив своє існування, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення було підставою для закриття провадження у справі про стягнення 894 837 723,01 грн згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, попри вірно визначену Господарським судом міста Києва суму основного боргу, що підлягає стягненню з відповідача (6 695 111 613,69 грн), знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом норм процесуального права при ухваленні такого рішення, відповідно, резолютивна частина оскаржуваного рішення в даній справі підлягає зміні з викладенням її у відповідності до встановлених судом апеляційної інстанції обставин, в тому числі, щодо розподілу/повернення сплаченого позивачем судового збору, про що буде зазначено далі в тексті постанови. 
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 20.08.2024 по 31.10.2025 у розмірі 173 351 347,80 грн та інфляційних втрат у розмірі 438 190 313,99 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки позивачем доведений, а відповідачем не спростований факт порушення обов`язку з вчасної оплати за балансуючу енергію, суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних, встановив, що вони є обґрунтованими.
За загальний період прострочки з 20.08.2024 по 31.10.2025 до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 173 351 347,80 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 438 190 313,99 грн (ураховуючи, що відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог). 
Доводів щодо невірного розрахунку позивачем розміру заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідачем в апеляційній скарзі не висловлено.
Отже, позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 6 695 111 613,69 грн основного боргу, 173 351 347,80 грн 3% річних та 438 190 313,99 грн інфляційних втрат.
У задоволенні позову про стягнення основного боргу на суму 51 359 399,23 грн суд відмовляє.
Провадження у справі в частині стягнення 894 837 723,01 грн основного боргу підлягає закриттю.
Щодо поданого відповідачем до суду апеляційної інстанції клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку зі сплатою після ухвалення рішення суду частини основного боргу на суму 2 316 950 316,18 грн, то таке, як дійшов висновку суд апеляційної інстанції в судовому засіданні 26.05.2026, не підлягає задоволенню, оскільки закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення і ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні судового рішення. Однак, погашення заборгованості на вказану суму, як зазначає сам відповідач, відбулося після ухвалення оскаржуваного рішення.
При цьому суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення в даній справі дійшов висновку, що місцевий господарський суд вірно визначив суму боргу, що підлягає стягненню з відповідача, а рішення підлягає зміні з огляду на допущені процесуальні порушення, а не з огляду на незаконність при визначенні суми боргу, що підлягає стягненню. Тому, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для врахування здійснених відповідачем оплат під час даного апеляційного перегляду справи. Поруч із цим, такі оплати мають бути враховані сторонами під час виконання рішення суду в даній справі.
Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права колегія суддів зазначає таке.
Статтею 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі. 
Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. 
При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. 
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. 
Предметом даного позову є стягнення з НЕК «Укренерго» за Договором основної суми заборгованості за продану балансуючу електричну енергію та стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а отже позивач обрав належний, ефективний та застосовний у подібних правовідносинах спосіб захисту порушеного права - присудження до виконання обов`язку в натурі шляхом стягнення наявної заборгованості. 
Твердження відповідача про те, що стягнення коштів (з будь-якого рахунка відповідача) суперечить вимогам законодавства, а позивач міг обрати спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача перерахувати на рахунок позивача кошти, є помилковими.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі №910/16744/17 вказала, що «такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі». 
Колегія суддів враховує посилання позивача на те, що обраний ним спосіб захисту, а саме примусове виконання обов`язку в натурі (шляхом примусового стягнення заборгованості) - є більш ефективним, ніж запропонований відповідачем «зобов`язати відповідача перерахувати на рахунок позивача кошти», бо відповідач і так мав виконати зобов`язання за Договором у повному обсязі та своєчасно розрахуватись з позивачем, чого він не зробив. 
При цьому, наведена у даній постанові судова практика спростовує твердження відповідача про обрання неналежного способу захисту, адже як умовами Договору так і вимогами законодавства, не передбачено, що грошове зобов`язання має виконуватись тільки з певного рахунку, адже грошові кошти не мають індивідуальних ознак, а грошові зобов`язання мають виконуватись суб`єктами господарських відносин за рахунок коштів, що перебувають у власності сторони зобов`язання.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 та Верховний Суд у постановах від 16.10.2020 у справі №904/1210/18, від 16.10.2020 у справі №903/918/19, від 02.06.2023 у справі №910/9796/19, від 08.02.2022 у справі №910/6635/21, від 23.08.2022 у справі №910/9375/21, як і при вирішенні багатьох інших подібних справ, жодного разу не зазначав про те що, позивачі обрали неналежний, чи неефективний спосіб захисту у відповідних справах шляхом пред`явлення позову до відповідача про стягнення коштів.
Отже, безпідставними є доводи відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту у спірних правовідносинах.
Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують наведених вище висновків суду про наявність підстав для часткового задоволення позову в даній справі.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2020 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з приписами статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу (частина 1 статті 278 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи обставини колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» підлягає частковому задоволенню.
Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у даній справі є таким, що підлягає зміні. Позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 6 695 111 613,69 грн основного боргу, 173 351 347,80 грн 3% річних та 438 190 313,99 грн інфляційних втрат. У задоволенні позову про стягнення основного боргу на суму 51 359 399,23 грн суд відмовляє. Провадження у справі в частині стягнення 894 837 723,01 грн основного боргу підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 2 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивач подав позовну заяву у даній справі в електронній формі, а тому розміром судового збору за подачу позовної вимоги майнового характеру, враховуючи суму позову, є 847 840,00 грн (3 028,00 грн х 350 х 0,8), як і було сплачено позивачем згідно з платіжною інструкцією №2398 від 16.10.2025 (том 1, а.с. 15).
Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено 1 271 760,00 грн (3 028,00 грн х 350 х 150% х 0,8).
Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не пов`язують обов`язок суду щодо пропорційного розподілу судового збору між сторонами в залежність від того, сплачено позивачем чи скаржником за подання позову/апеляційної скарги мінімальну чи максимально встановлену Законом України «Про судовий збір» суму судового збору.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованими станом на дату прийняття оскаржуваного рішення із заявлених 8 252 850 397,72 грн були позовні вимоги у сумі 7 306 653 275,48 грн (6 695 111 613,69 грн основного боргу + 173 351 347,80 грн 3% річних + 438 190 313,99 грн), то на відповідача підлягає покладенню 750 634,34 грн судового збору за подання позову.
Водночас, згідно з положеннями пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті, у зв`язку з чим і результат вирішення спору відсутній.
Лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.
Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання щодо розподілу/повернення судового збору при закритті провадження у справі процесуальний припис частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України не може бути застосовано, оскільки результат вирішення спору, що знаходився на розгляді господарського суду, відсутній.
Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №904/9628/17 та від 19.02.2020 у справі №903/181/19.
Враховуючи викладене, оскільки станом на дату прийняття оскаржуваного рішення провадження у справі підлягало закриттю на суму 894 837 723,01 грн, позивач у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» має право заявити клопотання про повернення йому частини судового збору за подання позовної заяви з Державного бюджету в сумі 91 929,36 грн.
Судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5 276,30 грн покладається на позивача, оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 51 359 399,23 грн.
Водночас, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог на суму 51 359 399,23 грн) на позивача підлягає покладенню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 914,45 грн.
В іншій частині (на суму 1 263 845,55 грн = 1 271 760,00 грн - 7 914,45 грн) судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.
Керуючись статтями 129, 231, 269, 270, 273, 277, 278, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 змінити.
Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі №910/13725/25 викласти у такій редакції:
«Позов задовольнити частково.
Закрити провадження у справі №910/13725/25 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» суми основного боргу у розмірі 894 837 723,01 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, Ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) на користь Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Вишгород, Ідентифікаційний код юридичної особи 20588716) заборгованість у розмірі 6 695 111 613 (шість мільярдів шістсот дев`яносто п`ять мільйонів сто одинадцять тисяч шістсот тринадцять) грн 69 коп., 3% річних у розмірі 173 351 347 (сто сімдесят три мільйони триста п`ятдесят одна тисяча триста сорок сім) грн 80 коп., інфляційні втрати у розмірі 438 190 313 (чотириста тридцять вісім мільйонів сто дев`яносто тисяч триста тринадцять) грн 99 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 750 634 (сімсот п`ятдесят тисяч шістсот тридцять чотири) грн 34 коп.
У задоволенні позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» суми основного боргу у розмірі 51 359 399,23 грн відмовити».
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Вишгород, Ідентифікаційний код юридичної особи 20588716) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, Ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) 7 914 (сім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн 45 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Видати накази. Видачу наказів з урахуванням резолютивної частини даної постанови доручити Господарському суду міста Києва згідно з вимогами процесуального законодавства.
Матеріали справи №910/13725/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко