Справа № 357/11232/25
Провадження № 2/357/3102/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Бебешко М. М. ,
при секретарі - Примак А. М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3467704150-26378 від 09.12.2020 року в розмірі 28739,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.12.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3467704150-26378. ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») було перераховано грошові кошти у розмірі 3000.00 гривень, що підтверджується квитанцією та Довідкою. Згідно п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 09.12.2020 р. , дата повернення кредиту 29.12.2020 р. (включно), термін користування кредитом 20 діб. Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства. Відповідно до п.п. 9.2 Договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.
03.06.2021 було укладено договір №03-06/21 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3467704150-26378. 
10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3467704150-26378. 
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3467704150-26378.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3467704150-26378 від 09.12.2020 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 28739,00 грн, з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 3000,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 25739,00 грн
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року за заявою представника відповідача скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 12 березня 2026 року.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2026 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази, які становлять банківську таємницю.
16 лютого 2026 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Пузіна Д.М. надійшов відзив на позовну заяву. Згідно з яким останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відзив обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 кредитний договір № 3467704150-26378 від 09.12.2020 з ТОВ «Інкасо Фінанс» в електронному вигляді не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував. - матеріали справи містять копію договору № 3467704150-26378 від 09.12.2020, де Позивачем зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Одноразовий ідентифікатор (SMS-пароль) зазвичай не є кваліфікованим електронним підписом, який має презумпцію рівнозначності власноручному підпису. Тобто для доведення його юридичної сили потрібні додаткові докази. Принцип, що фінансова установа несе тягар доведення належного укладення електронного договору та справжності волевиявлення позичальника, випливає із загальних правил ЦПК України про змагальність та обов`язок доказування, а також із специфіки електронних правочинів, де необхідно довести не лише факт технічного використання ідентифікатора, а й юридичну силу такого використання як аналога власноручного підпису та відповідність його внутрішній волі особи. Позивачем до Позовної заяви не додано доказів про те, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що допомогло б встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору. Окрім цього, не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними. Крім того, Позивачем, на підтвердження позовних вимог, не надано до суду технічних доказів, а саме: - лог-файлів (журналів дій): детальні записи дій користувача в системі, що включають: IP-адресу, з якої здійснювався доступ до системи, Дату та час усіх операцій, включаючи запит на одноразовий ідентифікатор, його отримання та введення, Інформацію про пристрій (тип браузера, операційна система), з якого здійснювався доступ; - доказів відправки та отримання SMS-повідомлення: підтвердження від оператора мобільного зв`язку про відправку одноразового ідентифікатора на конкретний номер телефону та його доставку, а також не надано підтвердження того, що вказаний номер телефону належить саме Відповідачу; - доказів того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі (тобто номер, прив`язаний до її банківської картки або іншим чином ідентифікований як її особистий); - скріншотів та записів екрану: якщо такі були зроблені в процесі укладення договору. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. Наступним немалозначним фактом є те, що в укладеному договорі вказано, що з боку позикодавця він підписаний за допомогою ЕЦП (КЕП), проте перевіркою зазначеного файлу через систему Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua встановлено відсутність електронних підписів взагалі. Тож кредитний договір № 3467704150-26378 від 09.12.2020 не узгоджений сторонами взагалі. В матеріалах справи також не містить ЕЦП (КЕП) і паспорт споживчого кредиту. Частиною 2 статті 9 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі є наявні підстави вважати, що кредитодавець визнається таким, що не виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно статті 9 ЗУ «Про споживче кредитування». уду надано паперові копії електронних доказів, а оригінали цифрового файлу в форматі PDF, DOC(X), XML надано не було, тобто неможливо перевірити відповідність копії оригіналу. На цей час відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів Відповідачу від ТОВ «Інкасо Фінанс» за кредитним договором № 3467704150-26378 від 09.12.2020 та отримання саме відповідачем вищезазначених коштів. Серед додатків до позовної заяви також міститься лист (копія) від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 2873_250324102739 від 14.03.2025 про переказ коштів в розмірі 3000 грн на картку НОМЕР_1 . Проте самого договору № ФК-П-20/08-08 від 20.08.2020 про організацію переказу грошових коштів, укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення»» та ТОВ «Інкасо Фінанс» в матеріалах справи немає. Також відсутня і сама платіжна інструкція від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів. Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.02.2026 6 03.06.2021 між ТОВ «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 03-06/21, на підставі якого останній набув право грошової вимоги за кредитним договором № 3467704150-26378 від 09.12.2020. На теперішній час відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, відповідно до Договору факторингу № 03-06/21 від 03.06.2021, укладеним між ТОВ «Інкасо Фінанс» (первісний кредитодавець) та ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до умов якого останній набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також відсутній письмовий доказ оплати за даним договором факторингу. Відповідно Договору факторингу № 03-06/21 від 03.06.2021 вказано, що всі додатки та додаткові угоди до договору становлять його невід`ємну частину, а саме: Додаток № 1 - реєстр боржників, Додаток № 2 - акт приймання-передавання права вимоги, Додаток № 3 - акт приймання-передачі документації, Додаток № 4 - акт повернення права вимоги, Додаток № 5 - інформація про ідентифікацію боржника в особистому кабінеті. Однак при детальному вивчені матеріалів справи встановлено, що вищезазначені Додатки у матеріалах справи відсутні (окрім Додатку № 2 - акт приймання-передавання реєстру боржників, який сам по собі ніякої підтверджуючої інформації не несе). Втім, вважаю недоведеним твердження позивача про те, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 . Позивач долучив до матеріалів справи копію договору факторингу, за яким можна констатували, що договір між ТОВ «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено в письмовій формі. Однак, на підтвердження переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 позивач не надав суду Реєстру, на підставі якого можна було б встановити, чи дійсно право вимоги до ОСОБА_1 було включене до Реєстру прав вимог; на підставі якого правочину виникло право вимоги у первісного кредитора; у якій сумі перейшло право вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач долучив до Договору факторингу не копію Реєстру прав вимоги, а Витяг з Реєстру, яку слід було заповнювати під час укладення Договору факторингу як додатку №1 до нього. Отже, без повного Реєстру боржників суд позбавлений можливості констатувати, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 дійсно перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу № 10-01/2023, на підставі якого останній набув право грошової вимоги за кредитним договором № 3467704150-26378 від 09.12.2020. На теперішній час відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, відповідно до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 вказано, що всі додатки та додаткові угоди до договору становлять його невід`ємну частину, а саме: Додаток № 1 - реєстр боржників в електронному вигляді, Додаток № 2 - акт прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, Додаток № 3 - реєстр боржників в друкованому вигляді, Додаток № 4 - акт прийому-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді, Додаток № 5 - акт прийому-передачі документації боржників, Додаток № 6 - акт повернення права вимоги, Додаток № 7 - акт зарахування зустрічних однорідних вимог. Однак при детальному вивчені матеріалів справи встановлено, що вищезазначені Додатки у матеріалах справи відсутні (окрім Додатку № 4 - акт прийому-передачі реєстру боржників, який сам по собі ніякої підтверджуючої інформації не несе). Однак, на підтвердження переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 позивач не надав суду Реєстру, на підставі якого можна було б встановити, чи дійсно право вимоги до ОСОБА_1 було включене до Реєстру прав вимог; на підставі якого правочину виникло право вимоги у первісного кредитора; у якій сумі перейшло право вимоги від первісного кредитора до позивача. Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.02.2026 9 Позивач долучив до Договору факторингу не копію Реєстру прав вимоги, а Витяг з Реєстру, яку слід було заповнювати під час укладення Договору факторингу як додатку №1 до нього. Отже, без повного Реєстру боржників суд позбавлений можливості констатувати, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 дійсно перейшло до позивача. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. Надана Позивачем до суду електронна копія кредитного договору № 3467704150-26378 від 09.12.2020 з додатками, відповідачем та кредитодавцем взагалі не підписана. Оскільки належних доказів використання грошових коштів відповідачем позивач не надав, вважаю позовні вимоги недоведеними. Враховуючи, що Позивачем до суду не надано обґрунтованих доказів щодо зарахування вказаних договором коштів на картковий рахунок відповідача, та що вказаний рахунок належить саме ОСОБА_1 . Крім того матеріали справи не містять також і доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). розрахунки заборгованості за договором, копію якого додано до позовної заяви є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. лише банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Розрахунки заборгованості, наданні Позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документами, що створені самим Позивачем та первісним кредитором, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів Позивач не надав до суду, матеріали справи не містять. Доказів, які б свідчили про виконання позикодавцем умов з договору по видачі кредитних коштів та доказів перерахунку коштів на картковий рахунок саме ОСОБА_1 позивачем не надано, у зв`язку з чим вважаю, що позов не підлягає задоволенню.
24 лютого 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою останній просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідь на відзив обгрунтована тим, що 09.12.2020 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3467704150-26378. П. 9.2. Договору передбачено, що цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітноцифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно з положеннями Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію» Різниця між Одноразовим ідентифікатором та Електронним Цифровим Підписом полягає лише в способі ідентифікації підписувача та ступеня захисту такого підпису. Але юридично вони мають однакову силу. Кваліфікований електронний підпис (далі - «КЕП») відрізняється від інших підписів тим (крім технічної частини), що він генерується, перевіряється і контролюється спеціально сертифікованими (державою) установами. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором (далі - «ЕПОІ») по суті є видом вдосконаленого цифрового підпису, хоча в Законі України «Про електронну комерцію» так і не називається. Його суть полягає у використанні одноразових повідомлень (паролів, кодів, підтверджень) шляхом телекомунікаційних засобів. Найчастіше використовуються СМС, повідомлення в месенджерах в якості підтвердження волі підписанта. ЕПОІ широко використовується, наприклад, в сфері мікрокредитування. Підпис з використанням одноразового ідентифікатора не можливо перевірити через спеціальні сервіси, однак, дійсність укладення договорів з використанням таких підписів вже неодноразово підтверджувалася в судовій практиці України. позовної заяви було долучено довідку про ідентифікацію, якою підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з яким укладено договір № 3467704150-26378 від 09.12.2020 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю ««ФК «ІНКАСО ФІНАНС»». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): Одноразовий ідентифікатор: W9SVCKZS; Дата відправки ідентифікатора позичальнику: 09.12.2020; Номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: +380 (98) 100-1060. довідка про ідентифікацію, яка містить всю необхідну інформацію щодо здійсненого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належним доказом вчинення позичальником підписання кредитного договору в електронній формі згідно вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Недоцільним такою є посилання представника відповідача на відсутність в матеріалах справи паспорту кредиту, адже такий подано із позовною заявою. на виконання умов укладеного договору № 3467704150-26378 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 000,00 грн. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у Договорі. Відповідно до наявного в матеріалах справи листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вбачається, що 09.12.2020 року було перераховано грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн на картку № НОМЕР_3 , номер в системі: 74696230. 03.06.2021 було укладено договір №03-06/21 відповідно до якого ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3467704150-26378. Відповідно до п. 5.2 Договору факторингу №03-06/21 від 03.06.2021 року визначено, що «право вимоги вважаються відступленими (переданими) Кредитором та набутим (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передавання реєстру боржників в друкованому (підписанлму) вигляді(Додаток №2). До позовної заяви позивачем були надані належним чином завірена Копія Договору факторингу №03-06/21 від 03.06.2021 р. з додатками (Акт приймання-передавання реєстру боржників (Додаток №2), витяг із реєстру боржників ( в якому за порядковим номером 382 міститься посилання на відповідача) та додатково надано витяг з реєстру боржників, де зазначена вся інформація щодо боржника ОСОБА_1 , також долучено платіжне доручення №314010001 від 22.12.2021 року на підтвердження проведеної оплати за договором. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3467704150-26378. Відповідно до п. 5.2 Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4). Позивачем були надані належним чином завірена Копія Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року з додатками, а саме належним чином завірений Акт прийому-передачі реєстру боржників (Додаток №4), на підтвердження прав вимоги щодо боржника ОСОБА_1 . Відповідно до п. 7.2 Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, сторонами погоджено, що «Ціна договору сплачується Новим кредитором Кредитору в будь який передбачений (не заборонений) законодавством спосіб, в тому числі, але не виключно, шляхом перерахування коштів на рахунок вказаний в п. 12 цього Договору або зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку визначеному в п.5.6.2 цього Договору, протягом 1065 календарних днів з дати підписання Сторонами цього Договору». Тобто, сторонами погоджено спосіб і строк оплати за договором. На підтвердження розрахунку за таким Договором подано Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023. Вимога представника відповідача про надання Позивачем повного реєстру боржників є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Повний реєстр боржників, який є додатком до договорів відступлення прав вимоги, містить інформацію щодо значної кількості інших боржників, які не є учасниками даної справи. Зазначена інформація включає персональні дані фізичних осіб, а також відомості, що становлять банківську та/або комерційну таємницю. Відповідно до статей 8, 11 Закону України «Про захист персональних даних», обробка та поширення персональних даних третіх осіб без їхньої згоди або без наявності передбачених законом підстав є недопустимою. Аналогічні обмеження встановлені статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо збереження банківської таємниці. Позивачем надано суду належний та допустимий доказ у вигляді витягу з реєстру боржників, який стосується виключно Відповідача та містить усі необхідні дані для ідентифікації боржника, кредитного договору та обсягу переданих прав вимоги. Надання саме такого витягу повністю відповідає вимогам статей 76-79 ЦПК України (або відповідних норм ГПК України) щодо належності та допустимості доказів. При цьому закон не покладає на Позивача обов`язку розкривати інформацію щодо інших осіб, яка не має жодного відношення до предмета спору та не є необхідною для встановлення обставин даної справи. Таким чином, надання повного реєстру боржників призвело б до порушення прав та законних інтересів третіх осіб, тоді як наданий витяг є достатнім, належним і допустимим доказом переходу до Позивача права вимоги саме до Відповідача. Слід зазначити, що саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (Постанова КЦС ВС від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц). Будь-яких перешкод для виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту первісному кредитору у Відповідача не було. Однак, Відповідачем не надано будь-яких доказів щодо погашення заборгованості за Договором, ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. В даному випадку, жодні негативні наслідки для кредитора не настають, так як позичальником не сплачено жодних платежів первісному кредитору після відступлення права вимоги, а тому, підстав вважати, що настали негативні наслідки для нового, належного кредитора та належного виконання умов кредитного договору немає. Крім того, відступлення права вимоги жодним чином не впливає на кредитні зобов`язання позичальника. Більш того, обов`язок повідомлення про відступлення права грошової вимоги лежав на попередніх кредиторах. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 3467704150-26378.
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, що становлять банківську таємницю.
21 квітня 2026 року на адресу суду від АТ «Оксі Банк» надійшла інформація про зарахування коштів в розмірі 3000,00 грн 09.12.202 на рахунок ОСОБА_1 та зазначення у анкеті ОСОБА_1 номеру телефону НОМЕР_4 . Згідно виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 09.12.2020 на його рахунок надійшли грошові кошти в сумі 3000,00 грн.
В судовому засіданні 01 травня 2026 року представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідач та його представник в судове засідання 01 травня 2026 року не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлений судом своєчасно та належним чином.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:
09.12.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3467704150-26378. 
Згідно п. 2.1 за цим договором товариство приймає на себе зобов`язання, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим Договором. Згідно п. 2.2 кредит надається в розмірі 3000,00 грн. Згідно п. 2.3 строк користування кредитними коштами складає 20 діб, починається з 09.12.2020 та закінчується 29.12.2020 (включно). Відповідно до п. 2.5 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до Договору). 
Згідно п. 3.9-3.10 Договору позичальник зобов`язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані у відповідності до цього Договору проценти за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 4180,00 грн 29.12.20250, шляхом зарахування власних грошових коштів на рахунок товариства не пізніше 29.12.2020.
Якщо сума коштів, що надійшла в рахунок погашення Кредиту та сплати процентів та/чи інших, пов`язаних з цим договором платежів, менша розміру, вказаного у пп. 3.9 цього Договору,то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути сплаченими вважаються простроченими. 
Договір підписано з використанням позичальником аналога ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W9SVCKZS, що також підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 49). 
Відповідно до виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , відкритого у АТ «Оксі Банк» на рахунок ОСОБА_1 09.12.2020 надійшли грошові кошти в сумі 3000,00 грн.
Згідно інформації АТ «Оксі Банк» у анкету Донченка О.О. О.О. зазначено номер мобільного телефону НОМЕР_4 .
Суд звертає увагу на те, що саме на вказаний мобільний телефон ТОВ ФК «Інкасо Фінанс» було відправлено одноразовим ідентифікатор для надання можливості ОСОБА_1 підписати договір позики з вказаним товариством 09.12.2020 та цього ж дня отримати грошові кошти від товариства у сумі 3000,00 грн, що в свою чергу свідчить про укладення між ТОВ ФК «Інкасо Фінанс» договору позики та підтвердження первинними бухгалтерськими документами про виконання умов даного договору зі сторони позикодавця.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №3467704150-26378 станом на 03.06.2021 розмір боргу становить 4172,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн та заборгованості за відсотками - 1172,00 грн (а.с. 52-60).
03.06.2021 було укладено договір №03-06/21 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3467704150-26378. 
ТОВ «Вердикт Капітал» здійснив донарахування відсотків згідно п. 5.4 договору про відступлення прав вимоги згідно розрахунку заборгованості проведеного ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість відповідача станом на 10.01.2023 складає 28739,00 грн (а.с. 61). 
10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3467704150-26378. 
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3467704150-26378.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора W9SVCKZS та наданням персональних даних відповідача.
Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.
Враховуючи отримання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів в сумі 3000,00 грн від ТОВ ФК «Інкасо Фінанс», суд вважає що відповідач не надав доказів на спростування укладеного між сторонами 09.12.2020 договору позики та його виконання зі сторони кредитодавця.
Також відповідач не надав доказів на спростування факту переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, як і не надав доказів сплати кредитної заборгованості первісному кредитору.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь банку.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
При зверненні до суду ТОВ «Коллект Центр» сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову.
Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». 
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн до матеріалів справи надано копію договору № 01-07/2024 про надання правничої допомоги від 01.07.2024, укладений між АО «Лігал Ассістанс». та ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 18-20), заявку на надання юридичної допомоги № 351 від 02.06.2025 (а. с. 23), витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 (а. с. 25).
Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 13000,00 грн. Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Разом з цим, враховуючи принцип співмірності позовних вимог із вимогами про розмір правничої допомоги, суд вважає, що розмір правничої допомоги в сумі 13000,00 грн відносно ціни позову в сумі 28 739,00 грн є явно завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та справедливості. Враховуючи незначну складність даної справи, типовість позовних вимог для сторони позивача та співвідношення між ціною позову ((28 739,00 грн) із розміром правничої допомоги (13 000,00 грн.), суд вважає за доцільне зменшити витрати на правничу допомогу з 13 000,00 грн до 3 000,00 грн. Саме такий розмір правничої допомоги, на думку, суду буде відповідати критеріям розумності та справедливості.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимоги з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу 3000,00 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» суму заборгованості за кредитним договором № 3467704150-26378 від 09.12.2020 в розмірі 28739,00 грн та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
В задоволенні іншої частини витрат на правничу допомогу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ: 44276926. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 . 

Суддя 	М. М. Бебешко