Справа № 357/8555/26
1-кп/357/945/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор Білоцерківської окружної прокуратури в Київській області: ОСОБА_3 ,
потерпіла: ОСОБА_4 
захисник: ОСОБА_5 ,
обвинувачений: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження №12021111030001545 від 05.07.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, розлученого, офіційно не працюючого, з повною загальною середньою освітою, не депутат, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.05.2009 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ст. 104 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 25.02.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 122, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки та 3 місяці. Звільнений 23.05.2014 по відбуттю строку покарання; 02.09.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. Звільнений 21.04.2020 по відбуттю строку покарання; 15.06.2026 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, КК України до позбавлення волі строком на 5 років,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,   

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
04 липня 2021 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебуваючи поблизу гаражного кооперативу «Маяк», що по вул. Північної в м. Біла Церква, Київської області, та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, шляхом пошкодження навісного замка, проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 та викрав набір інструментів марки «JONNESWAY» моделі «S04H52477S» на 77 предметів вартістю 3318 гривень 69 копійок, домашній кінотеатр марки «Sven» моделі «ІНОО 5.1» вартістю 1216 гривень 67 копійок, компресор марки «Ураган» моделі «КА-У12030» вартістю 559 гривень 39 копійок та зарядний пристрій марки «ARMER» моделі «ARM-SC4E» вартістю 815 гривень 36 копійок, що належить ОСОБА_7 .
Після чого ОСОБА_6 з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди потерпілій ОСОБА_7  на загальну суму 5910 гривень 11 копійок. 
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім цього, ОСОБА_6 близько 11 год. 00 хв. 11.07.2021, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, викрав ланцюжок золотий, вагою близько 5 г, 585 проби, вартістю 6068 гривень 85 копійок; каблучку золоту зі вставками з каміння фіаніт, вагою близько 4 г, 585 проби, вартістю 4768 гривень 60 копійок; підвіску – хрестик золотий, вагою 2 г, 585 проби, вартістю 2286 гривень 88 копійок; сережки золоті зі вставками з білого каміння – фіаніт, вагою 6 г, 585 проби, вартістю 8630 гривень 88 копійок; телефон марки «HUAWEI» моделі «Y5», 2019 року, чорного кольору, імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , вартістю 1666 гривень 67 копійок., що належать потерпілій ОСОБА_4 .
Після чого ОСОБА_6 з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди потерпілій ОСОБА_4 на суму 23 421 гривень 88 копійки. 
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_6 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та показав, що він дійсно 04 липня 2021 близько 12 год. 00 хв. він перебуваючи поблизу гаражного кооперативу «Маяк», що по вул. Північної в м. Біла Церква, Київської області, та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, шляхом пошкодження навісного замка, проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 та викрав набір інструментів марки на 77 предметів, домашній, компресор марки та зарядний пристрій марки, що належить ОСОБА_7 . Після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. 
Крім цього, близько 11 год. 00 хв. 11.07.2021, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав ланцюжок золотий, каблучку золоту, підвіску – хрестик золотий, сережки золоті, телефон марки «HUAWEI» чорного кольору, що належать потерпілій ОСОБА_4 . Після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. 
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цих кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами. 
Цивільний позов визнав частково, в частині матеріальної шкоди.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення, просив суд визнати винним та притягнути обвинуваченого ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому остаточне покарання, з урахування ст. 70, 74 КК України у виді 5 років позбавлення волі. 
Захисник в судовому засіданні просив призначити покарання ОСОБА_6 в мінімальних межах санкцій статей. Цивільний позов просила задовольнити частково, в частині матеріальної шкоди.
Потерпіла ОСОБА_4 цивільний позов підтримала, просила призначити покарання ОСОБА_6 в середніх межах санкцій статей. 
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю та просив призначити ОСОБА_6 вид і міру покарання згідно з чинним законодавством України. 
Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілого ОСОБА_7 , так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 того ж Кодексу.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних проваджень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даних кримінальних проваджень та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин. 
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення та за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання. 
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами статей 65 – 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, з яких ч. 2 ст. 185 КК України згідно зі ст. 12 КК України є нетяжкими злочином, а ч. 3 ст. 185 КК України є тяжкими злочином; обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому суд визнає рецидив злочинів.
Крім цього судом при призначенні покарання враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працевлаштований, неодружений, а також відсутність на утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, має місце постійного проживання, без місця реєстрації.
Також, суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо остаточного призначення покарання обвинуваченому, позицію потерпілих та захисту, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення інкримінованих йому дій, який в судовому засіданні вину свою визнав та щиро каявся, отже суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_6 у межах встановлених у санкції ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, що передбачає відповідальність за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, із визначенням остаточного покарання у порядку ч. 1 ст. 70 КК України.
Крім цього, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2026 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, КК України до позбавлення волі строком на 5 років.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням призначеним за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2026 і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Під час досудового розслідування ОСОБА_6 застосований запобіжний захід тримання під вартою на шістдесят днів, на підставі наявності встановлених ризиків при обранні. 
Відповідно до заявленого клопотання прокурора під час судових дебатів, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, слід продовжити та залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при судовому розгляді ризиків. 
Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає зарахувати ОСОБА_6 термін попереднього ув`язнення з 30.04.2026 по час набуття законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Крім того, відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням обвинуваченого.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Таким чином цивільним позивачем було надано у розумінні ст. 60 ЦПК України належні та допустимі докази понесеної позивачем матеріальної шкоди у сумі 23421,88 грн., а тому позов у цій частині слід задовольнити.
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
Так, в обґрунтування заявленого позову в частині відшкодування моральної шкоди позивач посилалась на те, що серед викраденого майна були золоті прикраси, які мали для неї не лише матеріальну, а й значну моральну та особисту цінність, оскільки частина з них була подарована близькими родичами, зберігала пам`ять про важливі події мого життя та мала сімейне значення.Внаслідок злочинних дій обвинуваченого їй завдано істотної моральної шкоди, яка полягає у сильних душевних переживаниях, постійному відчутті страху та тривоги після проникнення до житла, порушенні нормального способу життя, нервовому стресі та емоційних стражданнях, втраті почуття безпеки у власному помешканні, моральних переживаннях через втрату речей, що мали особисту та сімейну цінність для неї.Після вчинення злочину вона тривалий час перебувала у пригніченому психологічному стані, мала проблеми зі сном, відчувала постійну тривожність та емоційний дискомфорт.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.
Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Рішення ЄСПЛ «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Суд ретельно перевіряючи вимоги позивача, оцінює надані докази на підтвердження заявлених вимог відповідно до ст. 94 КПК України, а також враховуючи визнання обвинуваченим розміру завданої ним матеріальної шкоди потерпілій та приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_4 до  ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням підлягає задоволенню повністю.
Процесуальні витрати - в межах обвинувачення підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 у порядку статей 122, 124 КПК України. 
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України. 
Керуючись статтями 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим,  ОСОБА_6  за даним вироком призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням призначеним за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2026, остаточно призначити  ОСОБА_6  покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання  ОСОБА_6  рахувати з дати набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.04.2026 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому  ОСОБА_6  у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_4 до  ОСОБА_6  про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_6  на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 23421,88 грн. 
Стягнути з  ОСОБА_6  на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 20000 грн.
На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з  ОСОБА_6  на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 1201,34 грн., 1887,82 грн., що разом складає 3089,16 гривень.
Речові докази по справі: поліетиленовий пакет експертної служби №0027740 з вмістом невісним замком з первинним пакуванням, що відповідно до квитанції №805 від 12.07.2021 передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП Київської області, після набрання вироком законної сили - знищити.
Речові докази по справі: паперовий конверт білого кольору з відповідним написом та підписам понятих з вмістом папілярних ліній, що відповідно до квитанції №883 від 30.07.2021 передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП Київської області, після набрання вироком законної сили - знищити.
Речові докази по справі: копію специфікації до Договору 1 та Договору 2 №62596 від 04.07.2021, що зберігається при матеріалах кримінального провадження – зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Речові докази по справі: мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «У5», 2019 року, чорного кольору, імеі 1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , залишати у останнього, як у власника майна. 
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.
Обвинувачений, захисник, потерпілий, його представник мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_9