Справа №590/1136/24 	
Номер провадження 22-ц/816/140/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Собини О.І. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Сізова Д.В.,
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, 
на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 25 лютого 2025 року у складі судді Сатарової О.В., ухваленого в сел. Ямпіль Сумської області, повне судове рішення складено 25 лютого 2025 року, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що 18 липня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z70.249.70336, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 47 045 грн 00 коп. строком на 60 місяців, на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив право вимоги, в тому числі і за кредитним договором укладеним з відповідачем, позивачу.
Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, станом на дату звернення до суду з позовом виник борг в сумі 95385 грн 09 коп., з яких 25 216 грн 43 коп. – заборгованість за основним боргом, 11680 грн 41 коп. – заборгованість за відсотками, 58 488 грн 25 коп. – заборгованість за процентними платежами, який і просить стягнути з відповідача на свою користь. 
Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 25 лютого 2025 року позов ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № Z70.249.70336 від 18 липня 2017 року у розмірі 83704 грн 68 коп.
У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2125 грн 66 коп. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 діючи через свого представника – адвоката Калініна С.К., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відмовляючи у частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що за кредитним договором була нарахована заборгованість за комісіями в сумі 58 488 грн 25 коп., які підлягають списанню відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, та положення ч. 5 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування», вважає, що вимоги про стягнення комісії за обслуговуванням кредиту є несправедливими, тому умови договору в частині нарахування комісії є нікчемними, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення комісії в розмірі 58 488 грн 25 коп. не підлягають задоволенню. 
Звертає увагу на те, що як було встановлено судом першої інстанції, загальна сума всіх внесених відповідачем платежів за цим договором становить 82554 грн 49 коп., загальний розмір наданих кредитних коштів становить 47045 грн 00 коп., а проценти та комісія не підлягає нарахуванню відповідно до умов Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Про споживче кредитування», тому вважає, що кредитна заборгованість повністю погашена та існує переплата за кредитним договором в сумі 35 509 грн 49 коп. 
Позивачем, у встановлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 липня 2017 р. між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z70.249.7036 (а.с. 5-6). 
Відповідно до розділу 1 договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти на поточні потреби в сумі 47045 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язуєтеся одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору. 
Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5.50% (маржу банку). 
Станом на день укладання договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку становить 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15.000%. Змінна частина процентної ставки дорівнює потрійному Українському індексу рітейлових депозитів за останній день попереднього місяця. Індекс використовується як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватись банком щомісячно Статистичні данні НБУ, які містять індекс за адресою :https://www.bank.gov.ua/ua. 
Сторони домовились, що у випадку зміни назви індексу чи посилання на індекс, але без зміни його економічної суті, сторони не вносять зміни до договору, і такі данні продовжують використовуватися у формули визначення змінної частини ставки. 
За обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт – центрі, шляхом направлення СМС – повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо нарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахункам позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. 
Сторонами 18 липня 2017 року підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.11), місце знаходження кредитодавця зазначено: АДРЕСА_1 , адресою структурного підрозділу зазначена АДРЕСА_2 , сума кредиту 47045,00 грн., строк кредитування 60 місяців, процентна ставка відсотків річних 15.0000; плата за обслуговування кредитної заборгованості 3.3000% щомісячно від початкової суми кредиту; реальна річна процентна ставка відсотків річних 105.1000.
Відповідачем ОСОБА_1 також підписано графік щомісячних платежів за кредитним договором, який є додатком до паспорта споживчого кредиту (а.с.12), де визначено періодичність платежів раз на місяць та розраховано, що позичальник має повернути загалом до 18 липня 2022 року тіло кредиту, проценти та комісію.
Відповідно до копії довідки про доходи (а.с.13), довідка видана військовою частиною НОМЕР_1 , датована 18 липня 2018 року ОСОБА_1 , інспектор прикордонної служби 1 категорії –начальник групи, має дохід за період 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року – 57 823 грн 18 коп.
Кредитні кошти за ордером-розпорядженням банк перерахував позичальнику 18 липня 2017 року (а.с. 15).
18 липня 2017 року ОСОБА_1 надав згоду ПАТ «Ідея Банк» на доступ до своєї кредитної історії, підтвердив, що повідомлений банком про те, що інформація для формування його кредитної історії буде передана ТОВ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» (а.с.19).
Також 18 липня 2017 року ОСОБА_1 підписав згоду повідомлення, якою надав ПАТ «Ідея Банк» свою згоду на обробку своїх персональних даних, обсяг персональних даних ОСОБА_1 щодо яких банк має право здійснювати процес обробки, визначаються ОСОБА_1 , яка будь – яка інформація про нього та умови укладених з ним договорів, що стали відомі банку при встановленні та під час правовідносин з ОСОБА_1 , у тому числі від третіх осіб. Окрім того, ОСОБА_1 дав згоду банку повідомляти йому будь – яким чином та в будь – якій формі, включаючи, але не обмежуючись, шляхом надсилання листів та інших повідомлень на адресу проживання ОСОБА_1 поштою, кур`єром, нарочно, на його е-mail, на номер його мобільного телефону тощо, з інформацією про банківські продукти і послуги Банку та пропозиціями скористатися будь – якими банківськими продуктами і послугами банку, також ОСОБА_1 повідомлено, що: при оформленні кредитів банк не стягує з клієнтів жодних комісій/ платежів за співпрацю з брокерськими компаніями, які надають посередницькі послуги; будь – які платежі, які будуть здійснені ОСОБА_1 будь- яким посередникам, до яких він звернувся з власної волі не зменшують суми його кредитної заборгованості перед банком (а.с.20). 
Відповідно до довідки - розрахунку АТ «Ідея Банк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором Z70.249.70336 від 18 липня 2017 року станом на 25 липня 2023 року становить 95 385 грн 09 коп. та складається з заборгованості за основним боргом 25216 грн 43 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 11 680 грн 41 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 58 488 грн 25 коп. (а.с. 21).
25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (після перейменування ТОВ «СВЕА ФІНАНС», (надалі – позивач, фактор)) було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» (клієнт) передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених договором (а.с. 23-27).
Заборгованість ОСОБА_1 за договором Z70.249.70336 в сумі 95 385 грн 09 коп. була передана за реєстром боржників під номером 3311 (а.с. 33), остання дата платежу за вищевказаним договором здійснена ОСОБА_1 24 січня 2020 року, сума останнього платежу 2 700 грн 00 коп.; сума всіх платежів боржника 82 554 грн 49 коп.; заборгованість за основним боргом 25216 грн 43 коп.; заборгованість за відсотками 11680 грн 41 коп.; заборгованість за комісіями 58488 грн 25 коп., кількість днів прострочення 1251.
Відповідно до копії листа АТ «Ідея Банк» від 19 липня 2019 року № 12.1.4/112691 (а.с.68), розглянувши звернення ОСОБА_1 від 25 червня 2019 року з приводу відносин за кредитним договором від 18 липня 2017 року №Z70.249.70336, банк повідомив наступне: «Банк призупинить нарахування ОСОБА_1 відсотків, штрафних санкцій та пені по кредитному договору від 18 липня 2017 року №Z70.249.70336, але для цього банк просить надати довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції під час дії кредитного договору, або інші документи, які би підтверджували необхідність надання такої пільги».
Відповідно до копії листа АТ «Ідея Банк» від 22 січня 2020 року №12.14/6758 (а.с. 69), банк розглянувши звернення ОСОБА_1 від 03 січня 2020 року № 17 з приводу відносин за кредитним договором від 18 липня 2017 року №Z70.249.70336 повідомив наступне: банк призупинить нарахування відсотків, штрафних санкцій та пені ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором у випадку надання ОСОБА_1 необхідних документів, а саме: оригіналу заяви - звернення від військовослужбовця або довіреної особи, оригіналу документів, що підтверджують пільговий статус (довідка Форми 5 з датою початку несення військової служби), копію військового квитка (всіх сторінок), який підтвердить, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем).
За змістом копії довідки АТ «Ідея Банк», довідка датована 02 грудня 2024 року (а.с.70), за кредитним договором №Z70.249.70336 від 18 липня 20217 року, укладеним між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та АТ «Ідея Банк», права вимоги відступлені зовнішній компанії.
Відповідно до рішення від 25 березня 2024 року № 1 єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕС УКРАЇНА» Свеа Економі Кіпр Лімітед, товариство змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 35).
Відповідно до копії довідки Державної прикордонної служби України від 25 червня 2019 року № 30/802 (а.с. 71), ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем за контрактом Державної прикордонної служби України з 15 листопада 2005 року по теперішній час. З 09 липня 2012 року військову службу проходить у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_3 ).
Відповідно до копії довідки від 03 грудня 2024 року №08/3003-24 вих. (а.с.72), довідка підписана начальником відділу кадрів НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, майстер – сержант ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем за контрактом НОМЕР_5 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_3 ) ДПСУ з 09 липня 2012 року по цей час.
Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені договором кредиту, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за кредитним договором № Z70.249.70336 від 18 липня 2017 року у розмірі 83704 грн 68 коп. (25216 грн 43 коп. заборгованості за тілом кредиту + 58488 грн 25 коп. заборгованості за комісією).
Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. 
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).
За змістом ст.ст. 2, 12, 13, 81 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін та диспозитивність. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77 - ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та не спростовується заявником апеляційної скарги, що між відповідачем та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір, у якому сторони погодили всі істотні умови договору. Товариством виконано взяті на себе зобов`язання за договором, кредитні кошти в сумі 47045 грн 00 коп. були надані відповідачем. Право вимоги за цим кредитним договором було набуто позивачем. 
Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині правомірності нарахування позивачем комісією, з огляду на таке.
Встановлено, що відповідачу надано кредит на споживчі цілі, а тому спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до графіку платежів, відповідачу кожного місяця нараховувалася комісія в сумі 1 552 грн 49 коп. 
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: "відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
"31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".
31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
31.18. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".
31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.»
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що :
"згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Як уже зазначалося, умовами укладеного кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку платежів за кредитним договором.
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в кредитному договорі від 18 липня 2017 року умови щодо обов`язку позичальника вносити плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. 
Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованої комісії в сумі 58 488 грн 25 коп. 
Щодо вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту. 
Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем в апеляційному порядку, в період проходження відповідачем військової служби, відповідно до положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсотки за користування кредитними коштами не підлягають нарахуванню. 
Згідно з наданим витягом з реєстру боржників №2 до договору факторингу від 25 липня 2023 року №01-02-31/23, сума внесених боржником ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 липня 2017 року становить 82 554 грн 49 коп. 
Сумський апеляційний суд ухвалою від 07 квітня 2026 року, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, у позивача було витребувано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2017 року із зазначенням щомісячного нарахування заборгованості за кожним із складових, внесених останнім коштів на погашення боргу та їх спрямування, та роз`яснено передбачені ст. 84 ЦПК України наслідки невиконання ухвали суду. 
Ухвала апеляційного суду отримана позивачем 09 квітня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, але у визначений строк виконана не була, про причини її невиконання товариство суду не повідомило. 
Таким чином, зважаючи на те, що в порушення норм ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту у заявленому до стягнення розміру, колегія суддів дійшла до висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. 
З огляду на вищевикладене, рішення суду з підстав, передбачених п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку з задоволенням доводів апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати зі сплату судового збору в розмірі 3633 грн 60 коп. належить стягнути з позивача на його користь. 
У суді апеляційної інстанції інтереси відповідача представляв адвокат Калінін С.К. 
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу .
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу було надано: 
договір про надання професійної правничої допомоги від 10 березня 2025 року, укладеного між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та ОСОБА_1 , за правничу допомогу клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) розмір якого, а також умови та порядок розрахунку визначається сторонами в додатку до цього договору, з урахуванням рекомендованих (мінімальних ставок) адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» №3/2018 від 17 липня 2018 року (а.с. 99-100);
додаток №1 до вказаного договору від 10 березня 2025 року, яким сторони визначити, що за надання професійної правничої допомоги, передбаченої п.п. 1.1 договору клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 8000 грн 00 коп. у строк до набрання рішенням законної сили у справі, що визначається предметом договору (а.с. 101);
акт виконаних робіт (наданих послуг від 20 березня 2025 року (а.с. 103). 
Таким чином, враховуючи те, що понесені відповідачем витрати за надану професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом даної судової справи, а їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, та з огляду на відсутність обґрунтованого клопотання про зменшення розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами, з позивача на користь відповідача належить стягнути 8000 грн 00 коп., понесених ним в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, задовольнити.
Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 25 лютого 2025 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову  Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 3633 гривні 60 копійок судового збору та 8 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О.І. Собина	

Судді: В.І. Криворотенко 

Д.В. Сізов