Номер провадження: 22-ц/813/4202/26 
Справа № 947/30136/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, Одеська міська рада,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 
на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Куриленко О.М. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, Одеська міська рада про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45031396 від 14.01.2019 року, 
- скасувати запис про державну реєстрацію прав власності № 29834929 від 10.01.2019 року на ім`я ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741328751101, здійснений в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП "Державної реєстрації" Шевченком Максимом Олександровичем; 
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 562 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 з одночасним припиненням речових прав на реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1741328751101, запис про право власності 40746821.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2024, повний текст якої складено 18.01.2024, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, Одеська міська рада про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна, на підставі заяви позивача ОСОБА_1 в особі свого представника - залишено без розгляду.
16.09.2024 року адвокат Нестеренко Станіслав Васильович, в інтересах відповідача ОСОБА_3 , звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000 гривень.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 947/30136/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, Одеська міська рада про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна задоволено.
Ухвалено додаткове рішення у справі № 947/30136/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, Одеська міська рада про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , як правонаступник ОСОБА_1 , просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_3 залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення фактичних обставин справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що її батько – позивач ОСОБА_1 помер до ухвалення оскаржуваного рішення, а саме – ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вона є спадкоємицею після смерті батька, тому вказане додаткове рішення стосується її інтереси.
Зазначає, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2024 вже було вирішено питання про ухвалення додаткового рішення, за результатами якого заяву повернуто без розгляду. 16.09.2024 ОСОБА_3 повторно звернувся до суду з тією ж самою заявою з пропущенням процесуального строку, клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку представником не заявлялося.
Вказує, що скаржниці не було відомо про подання представником ОСОБА_3 заяви про ухвалення додаткового рішення та про повторний розгляд даної заяви, інакше було б подано до суду заяву з повідомленням про смерть позивача. Судова повістка про виклик до суду на 27.09.2024 направлена на електронну адресу адвоката Євценка Р.І., яка йому не належить. У зв`язку з чим не було змоги надати суду обґрунтованого клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Посилаючись на постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 372/1010/16, від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18, вказує, що заявлені ОСОБА_3 витрати, що понесені ним на правову допомогу, не є фактичними та не є доведеними, оскільки документально не підтверджені, а їх розмір є необґрунтованими.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Оскільки оскаржується додаткове рішення про стягнення судових витрат, то апеляційна скарга ОСОБА_6 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року розглядається в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 947/17599/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи – ОСОБА_3 , державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко М.О., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про державну реєстрацію права власності. На підставі заяви представника ОСОБА_1 16.11.2022 Київським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу у справі № 947/17599/21 про залишення позову без розгляду.
20.12.2022 року представник ОСОБА_1 з тих самих підстав знову звертається до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко М.О. приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В., Одеська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про державну реєстрацію права власності. За вказаною позовною заявою було відкрито провадження у справі № 947/30136/22, згодом вказану позовну заяву залишено без розгляду за заявою представника позивача. Постановою Одеського апеляційного суду від 29.07.2024 року прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2024 року та апеляційне провадження закрито.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що подавши заяву про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 947/30136/22, 16.01.2024 позивач звернувся, як третя особа, з позовною заявою з ідентичними позовними вимогами та з тих самих підстав у справі № 947/26476/23 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом знесення будинку та огорожі. 
Тому суд, дійшов висновку, що наведені обставини підтверджують умисну недобросовісну поведінку позивача ОСОБА_1 , зловживання ним процесуальними правами, що є підставою для покладення на нього судових витрат відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване додаткове рішення ухвалено 27.09.2024.
Позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т. 6 а.с. 138), тобто ухвалено за відсутності належної сторони у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2026 року у справі № 367/8835/16 наголосила, що задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.
Смерть сторони до ухвалення рішення розглядається лише як процесуальний дефект, який потребує додаткового доведення незаконності рішення по суті. Проте за наведених умов (смерть сторони до ухвалення рішення) немає належного суб`єкта, щодо якого суд взагалі міг ухвалити рішення.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що смерть сторони до ухвалення рішення (судом першої інстанції) є самостійною, достатньою і безумовною підставою для скасування судового рішення, якщо суд ухвалив його щодо померлої особи без залучення правонаступників.
Наведене порушення судом норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення, оскільки справу (питання) розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (в разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції, на відміну від Верховного Суду (як у вищенаведеній справі) не наділений повноваженнями направляти справу до суду першої інстанції на новий розгляд, колегія суддів розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення по суті.
Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2025 спадкоємицею позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_6 (т. 6. а.с. 143)
Наведене свідчить про необхідність розгляду вказаного процесуального питання за участі вказаного правонаступника вибулої сторони.
Щодо клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вказує таке.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2024, повний текст якої складено 18.01.2024, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
17.01.2024 представником ОСОБА_3 – адвокатом Нестеренком С.В. подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яка ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2024 залишена без розгляду.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Вдруге з заявою про ухвалення додаткового рішення адвокат звернувся 16.09.2024.
Наведене вище підтверджує доводи заявника про поважність причин пропуску ним строку на подання відповідної заяви, тому колегія суддів вважає, що визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення підлягає поновленню як такий, що пропущено з поважних причин.
У частині першій статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Порядок розподілу витрат у разі залишення позову без розгляду визначено нормами статті 142 ЦПК України.
У частинах п`ятій, шостій статті 142 ЦПК України зазначено, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову в зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Положення частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України ідентичні нормам частин п`ятої, шостої статті 130 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.
Верховний Суд у постанові від 04 травня 2023 року у справі № 910/5911/22 зазначив, що в разі, зокрема, залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (пункт 8.11); при застосуванні частини п`ятої статті 130 ГПК України суд має встановити наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин (пункт 8.12).
Також Верховний Суд у пункті 6.5 постанови від 06 березня 2024 року у справі № 905/1840/21 сформулював висновок, що відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише в випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, також постановах Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 925/1372/21, від 11 травня 2023 року у справі № 921/811/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 924/341/22).
Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи (постанова Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19).
Згідно з частинами першою та другою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (постанова Верховного Суду від 26 липня 2024 року в справі № 736/1209/20).
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16 (провадження № 61-24189св18), від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20).
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16, зазначено, що саме собою подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
У справі, яка переглядається, вбачається, що 11 червня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45031396 від 14.01.2019 року;
- скасувати запис про державну реєстрацію набуття власності № 29834929 від 10.01.2019 року на ім`я ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741328751101, здійснений в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максимом Олександровичем;
- витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1741328751101) (справа № 947/17599/21). 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2022 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_7 про залишення позову без розгляду - задоволено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання договорів купівлі-продажу недійсними - залишено без розгляду.
Звертаючись з позовом до суду у грудні 2022 року (справа № 947/30136/22), ОСОБА_1 просив:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45031396 від 14.01.2019 року;
- скасувати запис про державну реєстрацію прав власності № 29834929 від 10.01.2019 року на ім`я ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1741328751101, здійснений в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП "Державної реєстрації" Шевченком Максимом Олександровичем; 
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 562 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з одночасним припиненням речових прав на реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1741328751101, запис про право власності 40746821.
15.01.2024 позивач звернувся до суду із заявою про залишення без розгляду його заяви, посилаючись на наявне у нього відповідне процесуальне право.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2024, повний текст якої складено 18.01.2024, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, Одеська міська рада про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна, - залишено без розгляду.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, провадження за якою було відкрите 31.01.2024.
Постановою Одеського апеляційного суду від 29.07.2024 року прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2024 року та апеляційне провадження закрито.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені обставини підтверджують умисну недобросовісну поведінку позивача, зловживання ним процесуальними правами, що є підставою для покладення на нього судових витрат.
Позивач протягом тривалого часу підтримував судовий процес, брав участь у розгляді справи, ініціював вчинення процесуальних дій, унаслідок чого відповідач був змушений нести витрати на професійну правничу допомогу задля належного підтримання його правової позиції по справі шляхом надання заяв по суті справи, участі у судових засіданнях, подання заяв тощо. 
Після тривалого розгляду справи, а саме після 1 року та 27 днів перебування справи у суді, позивач подав заяву про залишення позову без розгляду, фактично відмовившись від судового захисту без вирішення спору по суті. Такі дії в сукупності з обставинами справи свідчать про недобросовісне користування процесуальними правами, що є підставою для компенсації відповідачу витрат відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України.
Колегія суддів, переглядаючи оскаржуване додаткове рішення за доводами апеляційної скарги, зазначає, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення, яке само по собі не підтверджує наявність необґрунтованих дій позивача.
Для стягнення на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується (див., зокрема постанови Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 511/967/24, від 02 липня 2025 року у справі № 379/728/24).
У справі, що переглядається, суд врахував сукупність дій та процесуальну поведінку сторони позивача, які призвели до необхідності звернення відповідача за правовою допомогою до адвоката, витрати часу та коштів, подання відзиву, пояснень, вчинення дій, направлених на збирання доказів, спростування доводів позивача тощо. Подальше залишення позову без розгляду, після перебування справи у провадженні суду більше року, об`єктивно свідчить, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 712/15541/18.
Колегія суддів відхиляє доводи сторони заявника про те, що позивач лише реалізував своє право на звернення до суду за захистом свого порушеного права та подання ним заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями.
Саме з огляду на конкретні обставини цієї справи, сукупність дій позивача свідчить про те, що він, ініціювавши судовий розгляд, зокрема, удруге з приводу того самого майна, не сприяв правильному та швидкому вирішенню спору, що свідчить про необґрунтованість його дій і є підставою для відшкодування відповідачу здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/7551/21 зазначено, що виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_3 – адвокатом Нестеренком С.В. на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України було заявлено про попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн у заяві по суті справи – у відзиві на позовну заяву. (т. 4 а.с. 33-45).
До заяви про ухвалення додаткового рішення, адвокатом Нестеренком С.В. надано Договір про надання правничої допомоги від 24.04.2025, укладеного між адвокатом Нестеренком С.В. та ОСОБА_3 (т. 5 а.с. 85)
Відповідно до п. 6.3 вказаного договору клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар), що надаються, у порядку та строки, визначені у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною Договору. 
Додатковою угодою № 2 від 21.06.2023 до Договору про надання правничої допомоги від 24.04.2025 сторони домовилися, зокрема, що розмір гонорару становить 15000 грн. (а.с. 83)
Актом № 1 від 30.06.2023 про надання послуг за Договором про надання правничої допомоги від 24.04.2025 визначено, що адвокатом в період з 21 по 30 червня 2023 надано послуги: 
- юридичний аналіз наданих клієнтом документів: позовної заяви від 1512.2020 та додатків до неї, копії ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.22.2022 про відкриття провадження у справі, копії ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.22.2020 про забезпечення позову; 
- прийняття участі у судовому засіданні 21.06.2023 о 14 год 00 хв;
- підготовка та направлення заяви про ознайомлення з матеріалами справи , а також виготовлення копій (фотокопій) документів (т. 5 а.с. 90).
Актом № 2 від 31.08.2023 про надання послуг за Договором про надання правничої допомоги від 24.04.2025 визначено, що адвокатом в період з 01 по 31 червня 2023 надано послуги: ознайомлення з матеріалами справи; юридичний аналіз документів; прийняття участі у судовому засіданні 28.08.2023 о 14:00 год; юридичний аналіз судової практики ; вироблення правої позиції; підготовка відзиву на позовну заяву; направлення сторонам по справі копії відзиву; подання відзиву до суду (т. 5 а.с. 91).
Згідно з Актом № 3 від 29.09.2023 про надання послуг за Договором про надання правничої допомоги від 24.04.2025, адвокатом в період з 01 по 29 вересня 2023 надано послуги: прийняття участі у судовому засіданні 20.09.2023; повторне направлення копії відзиву на позовну заяву (т. 5 а.с. 92).
Відповідно до Акту № 4 від 31.10.2023 про надання послуг за Договором про надання правничої допомоги від 24.04.2025 адвокатом в період з 01 по 31 жовтня 2023 надано послуги: підготовка, направлення сторонам та подання до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів прибуття до суду з метою прийняття участі у судому засіданні, призначеному на 30.10.2023 о 11:00 год (т. 5 а.с. 93).
За Актом № 5 від 30.11.2023 про надання послуг за Договором про надання правничої допомоги від 24.04.2025 адвокатом в період з 01 по 30.11.2023 надано послуги: юридичний аналіз клопотання про об`єднання в одне провадження: підготовка правової позиції щодо клопотання про об`єднання в одне провадження (т. 5 а.с. 94)
Згідно з Актом № 6 від 29.12.2023 про надання послуг за Договором про надання правничої допомоги від 24.04.2025 адвокатом в період з 01 по 29.12.2023 надано послуги: прийняття участі у судовому засіданні 04.12.2023 о 11:00 год (т. 5 а.с. 95) 
Актом № 7 від 17.01.2024 про надання послуг за Договором про надання правничої допомоги від 24.04.2025 адвокатом в період з 01 по 07 січня 2024 року надано послуги: прибуття до суду з метою прийняття участі у судому засіданні, призначеному на 15.01.204 о 14:30 год; підготовка та подання до суду заяви про проведення судового засідання за відсутності адвоката у зв`язку з поданням адвокатом Євценком Р.І. заяви про залишення позовної заяви без розгляду (т. 5 а.с. 96).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Не можуть бути взяті до уваги заперечення проти заявленого до відшкодування розміру витрат на правову допомогу доводи сторони позивача про те, що залишення позову без розгляду не можуть бути єдиною підставою для такого відшкодування, неподання позивачем разом із першою заявою по суті справи попереднього розрахунку витрат, неврахування критеріїв реальності, розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, адже адвокатом Нестеренком С.В. як представником відповідача на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України було заявлено про попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн у заяві по суті справи – у відзиві на позовну заяву. (т. 4 а.с. 33-45); сума у 15000 грн, враховуючи складність та тривалість судового провадження, цілком відповідає всім наведеним критеріям, а крім того, неможливість понести позивачем вказані витрати не може само по собі покласти відповідний тягар на відповідача, який також мав право захищатися від пред`явленого до нього позову у передбачений процесуальним законом спосіб, чим він і скористався.
Отже, враховуючи те, що позивачем разом із першою заявою по суті справи - відзивом на позовну заяву було заявлено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, - витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які підтверджено належними доказами, то з урахуванням складності справи, розумності та заперечення на клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 гривень.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Поновити представнику ОСОБА_3 – адвокату Нестеренку Станіславу Васильовичу строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.
Заяву представника ОСОБА_3 – адвоката Нестеренка Станіслава Васильови ча про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 , як правонаступника ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Дата складення повного тексту постанови – 09 травня 2026 року

Судді: М.В Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький