Справа № 545/4719/25
Провадження № 2/545/315/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2026 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Путрі О.Г.,
при секретарі Коверді М.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії №00-9878917 відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 5500 грн. 
20.01.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладений договір факторингу №20012025-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору виникла заборгованість у розмірі 12 386 грн.
Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024 у розмірі 12 386 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 23.10.2025 року відкрито провадження по справі.
03.12.2025 року представник відповідача – Скользнєва В.В. подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого прохала відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» в повному обсязі. Вказала, що матеріали справи не містять доказів, переходу права вимоги за боргом за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024 року від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ФК «Ейс». Крім того, вказала, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З урахуванням вищевикладеного, надала суду проведений нею контррозрахунок, згідно якого розмір простроченої заборгованості відповідача по процентам за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024 року не може перевищувати загалом 4 804 грн., а заборгованість загалом за кредитним договором не повинна перевищувати 10 304 грн., з яких 5500 грн. – тіло кредиту, 4804 грн. – відсотки. Також представник відповідача зазначила, що вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. є надмірними, оскільки заявлена сума не відповідає складності та об`єму виконаних робіт. Прохала стягнути з позивача ТОВ «ФК «Ейс» на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. (а.с.80-83).
05.12.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Згідно вказаної відповіді, представник позивача вказав, що підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою усіх сторін та недійсними не визнані. Нарахування відсотків за користуванням кредитом відображені в наданому розрахунку відбувались згідно з погодженими умовами кредитного договору №00-9878917 від 29.07.2024 року. З урахуванням перерахунку процентів у відповідності до ЗУ «Про споживче кредитування» , представник прохав стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 384 грн., з яких: 6325 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 4049 грн. – заборгованість по відсотках. Крім того зазначив, що факт передачі права вимоги за договором №00-9825556 від 21.06.2024 року підтверджено документацією, що долучена до матеріалів справи. Вважає необґрунтованою та завищеною вимогу представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. (а.с.84-89).
10.03.2026 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, остаточно прохав стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024 року в розмірі 10 703 грн., з яких: 6325 грн. –заборгованість по кредиту, 4378 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та правничої допомоги в розмірі 7 000 грн. (а.с.115-120).
Представник позивача, в судове засідання не з?явився, в тексті позовної заяви прохав розгляд справи провести без участі, позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити.
Відповідач та її представник в судове засідання не з?явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі відповідача. В задоволенні позову прохала відмовити з підстав, викладених у відзиві.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.07.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №00-9878917 в формі електронного документа з використанням електронного підпису. (а.с. 25-29).
У п.1.2 Договору зазначено, що сума кредитного ліміту складає 5500 грн.
У п.1.3 Договору вказано, що строк дії кредитної лінії (строк кредитування) : 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю (дата повернення кредиту) 24.07.2025 року.
Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору, стандартна процента ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки).
Згідно п.1.5.2. знижена процентна ставка становить 1 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.4 цього Договору. 
Згідно з п.1.6 кредитного договору, кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що складає 825 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених рунктом 3.4 цього договору.
Пунктом 3.4 кредитного договору встановлений обов`язок позичальника здійснити сплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 24.07.2025 року.
В п.2.8 кредитного договору сторони погодили, що кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 29.07.2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 5500 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Згідно довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 підписала договір одноразовим ідентифікатором № 21793 ( а.с.17).
Разом з договором відповідачем підписано в електронній формі паспорт споживчого кредиту до вказаного договору від 29.07.2024 року (а.с. 18-19).
Відповідно до листа від 06.11.2025 року за вих. №КНО-07.8.5/1496БТ наданого суду АТ «ПУМБ», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 . З виписки за договором б/н, вбачається, що 29.07.2024 року відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 5500 грн. (а.с.73).
20.01.2025 року ТОВ «Макс Кредит»» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу №20012025, у відповідності до умов якого ТОВ «Макс Кредит»» передає (відступає) ТОВ ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема і до відовідача ОСОБА_1 (а.с.47-49).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 20.01.2025 року, до ТОВ ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024 року на загальну суму 12 386 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 6325 грн., заборгованість за відсотками 6061 грн., штрафні санкції згідно договору 2750 грн. (а.с. 45, зворот а.с.45).
Таким чином, ТОВ ФК «Ейс» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором №00-9878917 від 29.07.2024 року станом на 20.01.2025 року становить 12 386 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 5500 грн., заборгованість за відсотками 6061 грн., штрафні санкції згідно договору 2750 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями - 825 грн. (а.с. 42).
10.03.2026 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, остаточно прохав стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024 року в розмірі 10 703 грн., з яких: 6325 грн. –заборгованість по кредиту, 4378 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та правничої допомоги в розмірі 7 000 грн. (а.с.115-120).
Позивач не заявляє вимоги щодо стягнення штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до п. 7.11 сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі , має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін,тобто вчинені в простій письмовій формі . Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правил. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.
Щодо нарахованих відсотків за користування коштами за договором №00-9878917 від 29.07.2024 року.
Відповідно до п.1.3 вищезазначеного договору кредит надається строком на 360 днів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відсотки нараховані в період з 29.07.2024 по 12.10.2024 включно (зворот а.с.42).
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що проценти за користування кредитом позикодавцем нараховані впродовж строку кредитування.
Як вбачається з п.1.5.1. стандартна процента ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки).
Згідно п.1.5.2. знижена процентна ставка становить 1 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.4 цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом Строку кредитування, зазначеного в пункті 1.5.3. цього Договору.
Щодо розрахунку заборгованості за відсотками за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Згідно зі ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ набрав чинності 24.12.2023.
Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (24.12.2023-22.04.2024) - 2,5 %, протягом наступних 120 днів (23.04.2024 - 20.08.2024) - 1,5 %.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №00-9878917 від 29.07.2024 р. у період з 29.07.2024 року (дата видачі кредиту) по 12.08.2024 року позивачем було застосовано знижену процентну ставку у розмірі 1 %. 
Сума нарахованих відсотків в день за ставкою 1 % становить 55 грн. (5500 х 1 % :100 = 55 грн.).
Враховуючи викладене, за період з 29.07.2024 року по 12.08.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором за відсотками становить 825 грн. (55 грн. х 15 днів = 825 грн.).
З 13.08.2024 року по 12.10.2024 року, позивач нараховував відсотки за користуванням кредиту за ставкою 1,45 % в день, що передбачена п.1.5.2. договору.
Однак, як було зазначено вище з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки складає 1 %.
Тому, позивач мав право нараховувати відсотки за ставкою 1,45 % у період з 13.08.2024 року по 20.08.2024 року.
Сума нарахованих відсотків в день за ставкою 1,45 % становить 79,75 грн. (5500 х 1,45 % :100 = 79,75 грн.).
Отже,за період з 13.08.2024 року по 20.08.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором за відсотками становить 638 грн. (79,75 грн. х 8 днів = 638 грн.).
Враховуючи викладене, у період з 21.08.2024 по 12.10.2024 включно з урахуванням вимог ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, а тому розмір відсотків по кредитному договору складає 2915 грн. (55 грн. х 53 дні = 2915 грн.).
Таким чином, сума відсотків за договором кредитної лінії №00-9878917 від 29.07.2024 року на умовах визначених договором та відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» станом на 12.10.2024 року становить 4378 грн. (825 + 638 + 2915 = 4378 грн.).
Щодо стягнення заборгованості за комісією.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 825 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, відповідає вимогам діючого законодавства.
Так, за умовами договору кредитної лінії №00-9878917 від 29.07.2024 року, а саме п.1.6, передбачено одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 825 грн.
Враховуючи викладене, підлягає задоволенню позовна вимога у частині стягнення з відповідача на користь позивача одноразової комісії за отримання кредитних коштів, оскільки остання передбачена п.1.6 Кредитного договору.
Таким чином, у порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 10 703 грн.
Ваховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору, добровільно заборгованість не сплатив, тому позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії №00-9878917 від 29.07.2024 року в розмірі 10 703 грн., з яких 5500 грн. заборгованість по кредиту, 4378 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, заборгованість за комісією 825 грн.
Доводи представника відповідача про те, що до позивача не перейшло право вимоги за договором не беруться до уваги та спростовуються матеріалами справи.
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Разом з тим, відповідач не оскаржувала договір факторингу та не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України. Отже, укладені договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає виконанню.
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ч.2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що 20.08.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «Соломко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, відповідно до умов якого, Адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання на надання юридичної допомоги по справа про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №00-9878917 від 29.07.2024 року (а.с.25-29).
Крім того, підписано додаткову угоду №25770857953 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року. (а.с.38).
Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг за договором Договором про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, АБ «Соломко та партнери» надано позивачу правових та юридичних послуг стосовно підготовки документів по стягненню заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на загальну суму 7000 грн. (а.с.37).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьоїстатті 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціну позову та (або) значенню справи.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 26 квітня 2022 року у постанові № 289/1560/20.
Із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві представник позивача, прохає стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, позицію сторони відповідача щодо заперечення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов до висновку, що заявлені витрати у розмірі 7 000 грн. не відповідають критерію розумності, не зовсім є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.
За таких обставин, беручи до уваги позицію представника відповідача, яка заперечувала щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача, з урахуванням критеріїв складності справи, яка не є справою значної складності, враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, конкретні обставини справи, виходячи з принципів співмірності судових витрат, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.
Щодо стягнення судового збору.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь Позивача сплачена сума судового збору у розмірі 2422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265, 352 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: 02090, м.Київ, Харківське Шосе, буд.19, оф.2005, код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором № 00-9878917 від 29.07.2024 року в розмірі 10 703 грн. (десять тисяч сімсот три гривні).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та 3 000 грн. (три тисячі гривень) витрат на оплату правової допомоги.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:          О.Г.Путря