Справа № 463/6006/25 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3862/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2025 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання в будинку.
Позов мотивували тим, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, в тому числі і мешканцям будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2 та користується послугами з постачання гарячої води, в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, які надає Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».
Факт отримання наданих послуг та оплата рахунка за надану послугу свідчать приєднання відповідачки до договору про надання послуги з постачання гарячої води від 01 грудня 2021 року, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання.
У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому у договорі, але не вище 0.01 % від суми боргу за кожен день прострочення.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язання у відповідачки виникла заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2025 року на загальну суму 9 264.87 грн та за пенею в сумі 280.17 грн. за період з 01 квітня 2024 року по 31 травня 2025 року. 
З наведених підстав просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2025 року на загальну суму 9 264.87 грн та за пеню в сумі 280.17 грн.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги в розмірі 9264.87 грн та пеню в розмірі 280.17 грн, що загалом становить 9545.04 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати в розмірі 3028 грн. 
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 рокуоскаржив представник  ОСОБА_1 – Левицький Ігор Михайлович.
В апеляційній скарзі покликається на те, що судом безпідставно стягнуто заборгованість за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували її наявність та розмір.
Незмінність показників приладу обліку гарячої води з 02 червня 2008 року свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично не отримувала послуг з постачання гарячої води, тому стягнення з неї заборгованості призведе до безпідставного збагачення позивача.
У розрахунку заборгованості зазначені суми корекції, які здійснено безпідставно.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд не врахував значення справи для сторін, а відмовляючи у задоволенні клопотання про здійснення розгляду справи з повідомленням сторін, фактично відсторонив відповідачку від розгляду справи в судовому порядку. 
Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 19 травня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що за період з листопада 2021 року по травень 2025 року позивач надав відповідачці послуги з постачання гарячої води, які нею не о плачені в повній мірі, у зв`язку з чим з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» підлягає стягнення заборгованість за надані послуги в розмірі 9264,87 грн та пеня за прострочення виконання зобов`язання за період з квітня 2024 року по травень 2025 року в розмірі 280.17 грн.
З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації № 1 від 30 червня 2025 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано одну особу – ОСОБА_1 .
Для здійснення оплати за надані послуги з постачання теплової енергії мешканцям квартири АДРЕСА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Статтею 22 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом 
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією – суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Згідно із п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги)регулюються Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21серпня 2019 року №830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 (далі – Правила…).
Пунктом 13 Правил… передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
01 грудня 2021 року на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. оприлюднено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08 вересня 2021 року.
За умовами індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені договором.
Отже, ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи виконавцем послуг за договором приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії надавало послуги з постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, – за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої-четвертої цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:
1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності – за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. 
Згідно з п. 33 Правил… плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;
плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
Відповідно до п. 14, 38 Правил… відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).
Пунктом 3 розділу I Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, передбачено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Відповідно до п. 12 розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.
Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.
В постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року в справі №311/3489/18 зроблено висновок, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Оскільки житло відповідачки знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, а отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування, постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та абонентське обслуговування згідно з встановленими тарифами.
Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №703/4963/15-ц зазначено, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. 
ЛМКП «Львівтеплоенерго» у спірний період надало відповідачці послугу теплопостачання на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення.
При цьому об`єктом теплопостачання у цій справі є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.
Обсяг теплової енергії, який витрачається на загальнобудинкові потреби, зокрема, щодо транзиту теплової енергії по будинку, розподіляється між усіма власниками приміщень будинку пропорційно до їх площ, як передбачено Методикою.
Таким чином відсутність у квартирі відповідачів централізованого опалення та відсутність приладів опалення місць загального користування у відповідному під`їзді будинку ще не свідчить про відсутність витрат теплової енергії, пов`язаних з транзитними (транспортними) витратами при постачанні позивачем теплової енергії по всьому обладнанню, призначеному для опалення будинку.
З огляду на наведене, відповідачка зобов`язана нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення й абонентської плати.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2025 така становить 9545.04 грн., з яких 514.40 грн – заборгованість за постачання гарячої води, 4079,97 грн – заборгованість за витратами теплової енергії на функціонування системи гарячої води, 1064,32 грн – плата за абонентське обслуговування, 280,17 грн – пеня та 3606.18 грн – корекція заборгованості.
Таким чином, відповідачці нараховувалася заборгованість за постачання гарячої води, за витратами теплової енергії на функціонування системи гарячої води за абонентське обслуговування та пеня за прострочення виконання зобов`язання з оплати наданих послуг. 
При цьому, заборгованість за постачання гарячої води в розмірі 514.40 грн нарахована лише за вересень та жовтень 2024 року, а за інші місяці таких нарахувань не здійснювалося.
Згідно з актом № 024832 від 14 грудня 2016 року, складеним ЛМКП «Львівводоканал», при перевірці стану водопровідної та каналізаційної мережі по АДРЕСА_3 виявлено, що фактичний показник гарячої води за лічильником № 059742 становить 00038.
В акті про розпломбування вузла розподільчого обліку від 06 листопада 2024 року зазначено, що лічильник № 059742 знято на повірку з показником 38.
Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №0910191-031024-24 підтверджується, що лічильник води № 059742 відповідає вимогам.
Матеріалами справи підтверджується те, що у період з грудня 2016 року по листопад 2024 року показник лічильника гарячої води № 059742 в квартирі АДРЕСА_2 залишався незмінним та становив 38, що свідчить про те, що у цей час відповідачка не користувалася послугами з постачання гарячої води, а відтак їй безпідставно нараховано заборгованість за вересень 2024 року в розмірі 480.11 грн та за жовтень 2024 року в розмірі 34.29 грн, а в загальному 514.40 грн.,тому така не може бути включена до загального розміру заборгованості.
В той же час відповідачці не нараховувалася плата за постачання гарячої води за інші місяці, що свідчить про те, що позивачем визнається те, що зазначені послуги ним не надавалися. 
Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем здійснювалася корекція нарахувань, а саме: у квітні 2022 року на суму +20,27 грн, у жовтні 2023 року на суму +422.40 грн, у вересні 2024 року на суму +3934,66 грн, у жовтні 2024 року на суму –979,10 грн, у листопаді 2024 року на суму +165,31 грн, у грудні 2024 року на суму -2.20 грн, у квітні 2025 року на суму +44.84 грн, а загальний розмір корекції становить +3606.18 грн.
Разом з тим, розмір корекції є значним та перевищує половину загального розміру нарахувань за надані послуги.
Зокрема, у вересні 2024 року проведено корекцію на сум + 3934.66 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу вказано, що перерахунок кількості та вартості послуги з постачання гарячої води у сумі + 3934.66 грн, яке відображено у повідомлені про оплату послуг за вересень 2024 року, здійснено в результаті перерозподілу розподіленого обсягу спожитої комунальної послуги виконавцем.
Однак, корекція не може бути заборгованістю, оскільки ця сума підлягала обов`язковому перерахунку після надання споживачем інформації про показання лічильника.
Оскільки показники лічильника в квартирі АДРЕСА_2 не змінювалися, а свідоцтвом про повірку підтверджується, що встановлений в належній відповідачці квартирі лічильник води № 059742 відповідає вимогам, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для проведення корекції
А відтак, зазначена в розрахунку заборгованості як корекція сума в розмірі 3606.18 грн. не може вважатися заборгованістю відповідачки за надані їй послуги. 
Враховуючи те, що відповідачка є власником квартири у багатоквартирному будинку, а відтак зобов`язана брати участь у загальних витратах на утримання будинку, в тому числі і витратах на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання в будинкута абонентське обслуговування, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, а саме витрат на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання в будинкута абонентське обслуговування у розмірі 5144.29 грн.
Пред`являючи позов, крім вимоги про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенего» просило у тому числі, стягнути пеню, інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 01 квітня 2024 року по 31 травня 2025 року заборгованість за пенею становить 280,17 грн.
Нараховуючи пеню, позивач включив до розміру заборгованості суми корекції та нарахованої заборгованості за гарячу воду за вересень та жовтень 2024 року, однак колегія суддів дійшла висновку про те, що такі стягненню не підлягають, а відтак не можуть бути включені до розміру заборгованості, з якої нараховується пеня.
Оскільки з позовними вимогами Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося у липні 2025 року, то пеня може бути стягнута лише за останній рік, тобто за період, починаючи з 01 липня 2024 року, виходячи із суми заборгованості без врахування суми корекції та нарахованої заборгованості за гарячу воду за вересень та жовтень 2024 року.
Таким чином, пеня за прострочення сплати комунальних послуг за період з липня 2024 року по травень 2025 року підлягала нарахуванню наступним чином:
липень 2024 року – 3910 грн х 0.01% х 31 день = 12.12 грн;
серпень 2024 року – 3986.71 грн х 0.01% х 31 день = 12.36 грн;
вересень 2024 року – 4154.93 грн х 0.01% х 30 день = 12.46 грн;
жовтень 2024 року – 4357.54 грн х 0.01% х 30 день = 13.51 грн;
листопад 2024 року – 4489 грн х 0.01% х 30 день = 13.47 грн;
грудень 2024 року – 4613.73 грн х 0.01% х 30 день = 14.30 грн;
січень 2025 року – 4732.96 грн х 0.01% х 30 день = 14.67 грн;
лютий 2025 року – 4828.27 грн х 0.01% х 30 день = 13.52 грн;
березень 2025 року – 4949.12 грн х 0.01% х 30 день = 15.34 грн;
квітень 2025 року – 5073.83 грн х 0.01% х 30 день = 15.22 грн;
травень 2025 року – 5144.29 грн х 0.01% х 30 день = 15.95 грн.
З огляду на наведене, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за пенею за період з липня 2024 року по травень 2025 року становить 152.92 грн. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості в розмірі 5297.21 грн, з яких 5144,29 грн – заборгованість за послуги з постачання теплової енергії на задоволення витрат на забезпечення внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання та абонентського обслуговування, 152.92 грн – пеня.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку задоволення позовних вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з  ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» підлягає стягненню 1680.54 грн судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмір 3633.60 грн до ухвалення апеляційним судом судового рішення, то на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 в розмірі 2016.65 грн, а з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в розмірі 1616.95 грн. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року– змінити.
Позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2025 року в розмірі 5297 (п`ять тисяч двісті дев`яносто сім) гривень 21 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 54 копійок судового збору за подання позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2016 (дві тисячі шістнадцять) гривень 65 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь держави 1616 (одна тисяча шістнадцять) гривень 95 копійок судового збору за подання апеляційної скарги
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 19 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.