Справа №591/3261/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.	
Номер провадження 33/816/404/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю за секретаря судового засідання Кравченко Д.І. та захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стегнія А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відео конференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стегнія А.М. на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2025 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , 

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 22.07.2025 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 24.03.2025 о 21-18 год у м. Суми по вул. Героїв Сумщини, 3, керував т/з Volvo ХС90, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я категорично відмовився, що зафіксовано на нагрудний відео-реєстратор Motorola Solutions VB400 471048, 470841. Своїми діями порушив п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також, водій ОСОБА_1 14.05.2025 о 00-31 год у м. Суми по проспекту Свободи, 30, керував т/з Toyota Land Cruiser tag1ado, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т/з за допомогою Alcotest Drager 6820, проба позитивна 1,73 проміле, водій з результатом огляду був не згоден, прослідувати до закладу охорони здоров`я КНП СОР ОКМЦСНЗ для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився, що зафіксовано на нагрудний відео реєстратор Motorola Solutions VB400 470834, 470841. Своїми діями порушив п. 2.9 а) ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Стегній А.М. - подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити на підставі ч.1 п. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що під час розгляду справи у Зарічному районному суді м. Суми у судовому засіданні ОСОБА_1 участі не брав, а його захисник подав клопотання про зупинення провадження у справі. Однак дане клопотання не було задоволено, а постановою від 22.07.2025 його було притягнуто до відповідальності.
Апелянт зазначав, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, а відтак він не повинен був проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Зазначав, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд, а також не залучено свідків.
Звертав увагу, що поліцейськими не були роз`яснені права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Стверджував, що судом не враховано, те що відеозапис не є допустимим доказом, оскільки він не оформлений у протоколі належним чином, як доказ, оскільки в ньому не вказано жодних відомостей про технічний запис, яким здійснювалося фіксування та ким саме із присутніх на місці події поліцейських.
Також звертав увагу, що відеозапис не оформлений належним чином, як електронний доказ, оскільки матеріали на оптичному диску, доданому до справи, підпадають під визначення електронного доказу. Отже, копія зазначеного доказу має бути засвідчена електронним цифровим підписом або надана суду в оригіналі, що також передбачає наявність на ньому ознак цифрового підпису автора. Зі змісту оптичного диску на відеозаписі відсутній цифровий підпис як автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення цих копій. Отже, наданий суду відеозапис з камери поліцейського не є допустимим доказом. 
Апелянт стверджував, що на неналежність відеозапису як доказу вказує й той факт, що цей запис не відтворює всіх обставин, які відбувалися від початку складання протоколу до завершення оформлення матеріалів. 
Вказував, що поліцейський, ігноруючи вимогу водія про проведення повторного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, порушуючи його права, не забезпечив такий огляд, хоча зобов`язаний був зробити це не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду. 
Зазначав, що матеріали справи, не містять доказів наявності підстав для витребування у ОСОБА_1 документів щодо наявності у нього водійського посвідчення та документів про право власності на автомобіль, оскільки працівники поліції підійшли до автомобіля в якому перебував апелянт, але він не вчиняв жодних адміністративних правопорушень. 
Стверджував, що, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що водій керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак вказаний висновок судді не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складний працівником поліції у відсутності двох свідків, тобто фіксування огляду на стан алкогольного сп`яніння проводилось поліцейськими з порушенням вказаних вище норм процесуального законодавства. 
Зазначав, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не був дотриманий порядок фіксації огляду водія в закладі охорони здоров`я, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , тому цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі. 

16.01.2026 від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Стегнія А.С. надійшло клопотання про зупинення провадження на період проходження ОСОБА_1 військової служби до закінчення воєнного стану (звільнення з військової служби). 
В обґрунтування клопотання захисник посилався на те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 згідно наказу командира частини № 100 від 13.03.2025 та безперервно виконує обов`язок із захисту України, а тому якщо військовослужбовець висловлює власну волю про зупинення провадження у справі, суд має врахувати його волевиявлення і зупинити здійснювати судочинство у відповідному провадженні, 
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Стегнія А.М. який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, відеофайли, апеляційний суд дійшов таких висновків. 

Щодо клопотання захисника про зупинення розгляду справи стосовно ОСОБА_1 до закінчення воєнного стану або до моменту звільнення останнього з військової служби, апеляційний суд зазначає наступне.
01.05.2022 року законодавцем були внесені зміни до чинного КПК щодо зупинення кримінального провадження. У КУпАП такі зміни цим законом не були внесені. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до КПК участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою на відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160,172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП. Стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить. Враховуючи це, застосування норм КПК до правовідносин у цій справі за аналогією закону не видається можливим, оскільки питання участі особи та зупинення провадження врегульовано чинним законодавством
Окрім цього, строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими, ніж строки накладення адміністративного стягнення та порядок їх обчислення є різним.
Отже, чинним КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо), стаття 277 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом, для прискорення процедури слухання.
Суд звертає увагу на те, що частиною 2 статті 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи, має захисника адвоката Стегнія А.М., який представляє його інтереси під час розгляду справи, та безпосередньо і подавав апеляційну скаргу на постанову суду, тому він не позбавлений можливості забезпечити належним чином свій судовий захист .
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі.
Тому, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, а також наявні в провадженні відеофайли, апеляційний суд дійшов таких висновків. 

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння та впливу наркотичних або токсичних речовин.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
На думку апеляційного суду, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції правильно встановив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, факт скоєння правопорушення ОСОБА_1 , яке мало місце 24.03.2025, за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №280830 від 24.03.2025, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.1);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.03.2025, згідно якого водій ОСОБА_1 від огляду відмовився в категоричній формі (а.с. 3);
- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який мав бути проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився (а.с.4 );
- розпискою (а.с.5);
- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що працівники поліції зупиняють т/з під керуванням ОСОБА_1 . Причиною зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 стало порушення правил дорожнього руху, про що йому було повідомлено. Під час спілкування з водієм інспекторами поліції було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів).
З відеозапису встановлено, що після виявлення ознак сп`яніння водієві, відповідно до вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказами Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція), було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу або проїхати до медичного закладу. Однак від проходження встановленого законом огляду, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився. 
Враховуючи викладене, працівниками поліції було повідомлено водію ОСОБА_1 про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
Факт скоєння правопорушення ОСОБА_1 , яке мало місце 14.05.2025, за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №329756від 14.05.2025, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.32);
- роздруківкою тесту №1681 від .14.05.2025 з результатом 1,73 проміле (а.с. 34); 
- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який мав бути проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, згідно з яким ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, результат якого становить 1, 73 проміле (а.с.35 );
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.05.2025 (а.с.36);
- рапортом (а.с. 37);
- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що працівники поліції зупиняють т/з під керуванням ОСОБА_1 . Причиною зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 стало порушення правил комендантської години в м. Суми, про що йому було повідомлено. Під час спілкування з водієм інспекторами поліції було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів).
З відеозапису встановлено, що після виявлення ознак сп`яніння водієві, відповідно до вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказами Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція), було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, на що він погодився та пройшов огляд на газоаналізаторі Alkotest Drager 6820, результат 1,73 проміле, з вказаним результатом був не згоден, їхати до медичного закладу відмовився. 
Враховуючи викладене, працівниками поліції було повідомлено водію ОСОБА_1 про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України 24.03.2025 та п. 2.9а ПДР 14.05.2025, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Щодо доводів захисника, що під час розгляду справи у Зарічному районному суді м. Суми у судовому засіданні ОСОБА_1 участі не приймав, а його захисник подав клопотання про зупинення провадження у справі, однак дане клопотання не було задоволено, а постановою від 22.07.2025 його було притягнуто до відповідальності, то апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Так, при перевірці обґрунтованості вказаних доводів, апеляційним судом було встановлено, що в матеріалах справи міститься підтвердження належного сповіщення ОСОБА_1 та його адвоката Стегнія А.М. про дату, час та місце розгляду справи.
Оскільки належним чином повідомлені учасники процесу в судове засідання не з`явилися, розгляд справи за їх відсутності є правомірним і повністю відповідає вимогам закону.
Щодо відмови у задоволення клопотання захисника про зупинення провадження у справі, то апеляційний суд наголошує, що чинний КУпАП не містить положення, які передбачають зупинення провадження у справі, про що й було зазначено судом першої інстанції. 
Доводи апелянта про те, що зупинка транспортного засобу від керуванням ОСОБА_1 була незаконною, а відтак він не повинен був проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння є безпідставними, оскільки причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею. Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій керував транспортним засобом із ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог пунктів 2,5, 2.9 а ПДРУкраїни.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у матеріалах справи направлення на огляд до закладу охорони здоров`я є безпідставними, оскільки відповідні направлення, заповнені уповноваженою посадовою особою поліції згідно з вимогами Інструкції, наявні в матеріалах даного адміністративного провадження та є належним доказом.
Щодо тверджень про незалучення свідків, то апеляційний суд їх відхиляє, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП у разі застосування поліцейськими засобів фото-, кінозйомки або відеозапису огляд проводиться без залучення свідків. Оскільки під час фіксації правопорушень вчинених ОСОБА_1 24.03.2025 та 14.05.2025, здійснювався безперервний відеозапис на нагрудний відеореєстратор поліцейських, які долучено до справи, процесуальної потреби у залученні свідків не було, а наявні відеозаписи підтверджують законність дій працівників поліції.
Твердження захисника про те, що поліцейськими не були роз`яснені права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, є неспроможними та повністю спростовуються наявними у справі доказами. З дослідженого судом відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівників поліції чітко вбачається, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та в доступній формі були роз`яснені його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Крім того, у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №280830 від 24.03.2025 та серії ЕПР1 №329756 від 14.05.2026 в п. 13 міститься підпис водія ОСОБА_1 про ознайомлення з процесуальних правами та обов`язками. 
Що стосується доводів апелянта про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис є недопустимим доказом, оскільки він не оформлений у протоколі належним чином, як доказ, так як в ньому не вказано жодних відомостей про технічний запис, яким здійснювалося фіксування та ким саме із присутніх на місці події поліцейських, то їх апеляційний суд не може вважати обґрунтованими, оскільки вони спростовуються змістом самих протоколів про адміністративні правопорушення, в яких відображені дані відео-реєстратора та нагрудних камер, за допомогою яких вказані відеозаписи було здійснено. 
Так, згідно п. 10 протоколу про адміністративне правопорушення від 24.03.2025 технічний запис відеозапису реєстратор Motorola Solutions VB400 471048, 470841, а протоколу від 14.05.2025 - відео реєстратор Motorola Solutions VB400 470834, 470841. При цьому, є очевидним те, що цей запис здійснювався поліцейським, який, у подальшому, складав відносно ОСОБА_1 протокол, і саме у протоколі зазначені його посада, прізвище та ім`я по-батькові та підпис. 
Доводи апелянта, про те, що відеозапис не оформлений належним чином, як електронний доказ, оскільки матеріали на оптичному диску, доданому до справи, підпадають під визначення електронного доказу, а отже копія зазначеного доказу має бути засвідчена електронним цифровим підписом або має бути надана суду в оригіналі, що також передбачає наявність на ньому ознак цифрового підпису автора, апеляційний суд відхиляє, оскільки Закон України " Про Національну поліцію" та КУпАП не містять норм, які б передбачали обов`язок подання відповідних доказів, зокрема, отриманих за допомогою технічних засобів відеозапису, з використанням електронного цифрового підпису.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відеозапис не відтворює повністю обставин справи, що відбулися від початку складання протоколу і до завершення оформлення матеріалів, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в даному випадку відеозаписи є одним з доказів по справі, які оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозаписи не викликають, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 . 
Крім того, порядок доступу до відеозаписів з нагрудних камер (відео-реєстраторів) та їх використання передбачено розділом 5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, в якому будь-яких застережень щодо надання до суду безперервного запису з моменту активації камери немає.
Крім того, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, у тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Оскільки відеозаписами, що містяться у матеріалах справи, та які були досліджені судом апеляційної інстанції, підтверджені обставини, які підлягають доказуванню, він не може бути визнаний неналежним доказом та виходячи із положень ст. 251 КУпАП є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські проігнорували вимогу водія про проведення огляду в закладі охорони здоров`я, повністю спростовуються матеріалами справи, оскільки правопорушення мали місце в різні дні, за кожним з яких складено окремі протоколи з різними обставинами. Так, за першим епізодом 24.03.2025 водій у присутності поліцейських категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі, що зафіксовано на відеозаписі та є самостійним складом правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За другим епізодом 14.05.2025 водій пройшов огляд на місці зупинки, за результатами якого приладом Alcotest Drager 6820 зафіксовано 1,73 ‰ алкоголю в крові. При цьому, висловивши незгоду з результатом, водій на законну пропозицію поліцейського поїхати до лікарні відповів відмовою, що підтверджується відеозаписами. 
За таких обставин, обов`язок поліцейського доставити водія до медичного закладу протягом двох годин не виник в жодному з випадків: 24.03.2025 через категоричну відмову від огляду, 14.05.2025 через добровільну відмову особи їхати до лікарні після отримання позитивного результату на місці. Оскільки поліцейські не мають права застосовувати примус для доставки особи до закладу охорони здоров`я за відсутності її згоди, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що права водія порушені не були, а процедуру оформлення обох протоколів виконано у повній відповідності до ст. 266 КУпАП.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що працівники поліції не мали законних підстав для зупинки і витребування у ОСОБА_1 посвідчення водія та документів на автомобіль, оскільки останній не вчиняв жодних правопорушень, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення, або якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи та відеозаписів з бодікамер поліцейських, 24. 03.2025 транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений у зв`язку за порушення правил дорожнього руху. Таким чином, виявлення ознак адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є законною підставою для перевірки документів у водія відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" та п. 2.4 ПДР України. 
Щодо підстав зупинки водія ОСОБА_1 14.05.2025 то, з матеріалів справи і відеозапису подій, вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 було зупинено о 00 годині 55 хвилин, тобто під час дії комендантської години, встановленої на території міста Суми та Сумської області на час дії воєнного стану.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», комендантська година передбачає, в тому числі, заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчення.
Так, згідно п. 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 № 573, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.
Відповідно до п. 11 Порядку, контроль за дотриманням особами комендантської години та спеціального режиму світломаскування здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.
Згідно п. 3 Порядку патруль - спільний рухомий наряд, до складу якого входять поліцейські Національної поліції та військовослужбовці Збройних Сил і можуть залучатися військовослужбовці Національної гвардії та Держприкордонслужби, що виконує покладені на нього обов`язки на маршруті патрулювання, визначеному комендантом на території, де запроваджено комендантську годину.
У п. 16 Порядку зазначено, що Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, або паспортні документи іноземця, особи без громадянства, документи, що підтверджують законність перебування на території України, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи; за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.
Таким чином, факт пересування транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години є достатньою підставою для зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції.
Твердження захисника про те, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи через складання протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п. 2.9 а ПДР за відсутності двох свідків, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та повністю відхиляється апеляційним судом. Як вже зазначалось вище, відповідно до положень частини 2 статті 266 КУпАП, залучення двох свідків є обов`язковим лише у випадку, якщо огляд водія проводиться без застосування поліцейськими засобів фото-, кінозйомки або відеозапису. Матеріалами даного провадження беззаперечно підтверджується, що під час фіксації обох епізодів правопорушень працівники поліції здійснювали безперервний відеозапис на нагрудні відеореєстратори, що згідно із законом виключає необхідність залучення свідків та свідчить про повну легітимність дій поліції.
Щодо твердження апелянта про порушення порядку фіксації огляду в закладі охорони здоров`я, суд зазначає, що з матеріалів справи та відеозаписів подій чітко вбачається, що ОСОБА_1 в обох випадках, відмовився слідувати до закладу охорони здоров`я, а тому медичний огляд не проводився. 
Оскільки самого акта медичного огляду чи висновку лікаря у матеріалах справи немає через те, що огляд у лікарні не відбувся, посилання захисника на порушення порядку його фіксації в медичному закладі є безпідставним, оскільки така процесуальна дія фізично не вчинялася.

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя вірно встановив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду не здобуто.
Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно, і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 22.07.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стегнія А.М. на цю постанову - без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.