ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 квітня 2026 року	Справа №160/30484/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

22 жовтня 2025 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо нарахування зниженого розміру додаткової винагороди, військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_4 , за період з 24.05.2024 року по 27.04.2025 року за час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) як правонаступника військової частини НОМЕР_4 відповідно до Директиви Генерального штабу Збройних Сил України № Д-3/265 від 22.05.2025 та Директиви ІНФОРМАЦІЯ_1 № Д-22/АКС від 22.05.2025 нарахувати та виплатити позивачу різницю між фактично отриманою додатковою винагородою та належною винагородою у розмірі 100 000 грн за кожен місяць участі у заходах з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії за період з 24.05.2024 по 27.04.2025, пропорційно часу участі.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) перерахувати позивачу періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 15.01.2023 по 21.02.2023, з 26.02.2023 по 31.03.2023, з 02.04.2023 по 23.07.2023, з 01.08.2023 по 16.10.2023, з 28.10.2023 по 20.12.2023, з 30.12.2023 по 22.07.2024, з 11.08.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 12.02.2025 та з 04.04.2025 по 24.04.2025 на пільгових умовах: один місяць заслужи три місяці відповідно до абзацу першого підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 08.07.2022 року проходив військову служб у відповідача. З 30.07.2022 року по 27.04.2025 року приймав безпосередню участь у зоні ведення бойових дій в Донецькій області, має статус УБД. У зв`язку з чим відповідно до діючого законодавства йому має щомісяця нараховуватись та виплачуватись додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн. Крім того, відповідно до абз.1 підп. «а» пункту 3 постанови КМУ від 17.07.1992 року №393 періоди служби під час безпосередньої участі в бойових діях мають обчислюватись на пільгових умовах - один місяць служби за три. Проте відповідач вказаного не здійснив, тому він звернувся до суду.
Ухвалою від 27 жовтня 2025 року суд відкрив провадження у справі №160/30484/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, надіслав до суду письмовий відзив, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду, крі того, військова частина НОМЕР_4 нараховувала та виплачувала позивачу додаткову винагороду, відповідно до діючого законодавства, а саме Порядку №260 та постанови №168. Посилається на те, що додаткова винагорода 100 000 грн позивачу за окремі періоди була виплачена; за інший час спірного періоду, на думку відповідача, підстав для виплати 100 000 грн не було. Вважає, що у позивача відсутнє порушене право щодо перерахунку пільгової вислуги років, оскільки 07.06.2025 року позивач відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_4 № 175 від 07.06.2025 року вибув до нового місця служби - ВЧ НОМЕР_6 . 
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив слжбу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_7 .
Відповідно до Довідки від 17.07.2025 року №1553/8817, Військова частина НОМЕР_2 є правонаступником військової частини НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_4 у зв`язку із переформуванням. 
Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 16.09.2025 року №1553/12188 виданої ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Позивач звернувся до суду, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача - Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень, за час безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України за періоди: 15.01.2023 по 21.02.2023, з 26.02.2023 по 31.03.2023, з 02.04.2023 по 23.07.2023, з 01.08.2023 по 16.10.2023, з 28.10.2023 по 20.12.2023, з 30.12.2023 по 22.07.2024, з 11.08.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 12.02.2025 та з 04.04.2025 по 24.04.2025.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дії чи бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії чи бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій чи бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Так, згідно зі ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що: військовослужбовцям, які проходять службу у визначених органах, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 грн на місяць; тим із них, хто безпосередньо бере участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій, розмір додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 (зареєстрований у Міністерстві юстиції україни 31.01.2023 №177/39233) до Порядку №260 внесено зміни, якими, зокрема, доповнено його розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», що деталізує порядок виплати додаткової винагороди за Постановою №168, у тому числі, визначає, що виплата здійснюється на підставі наказів командира за наявності документів, що підтверджують безпосередню участь.
Рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (Окреме доручення) визначено підходи до розуміння терміна «безпосередня участь у бойових діях або заходах» і перелік документів, які можуть підтверджувати таку участь (бойові накази/розпорядження, журнали бойових дій, бойові донесення, рапорти, довідка визначеного змісту тощо).
Верховний Суд у постановах від 21.03.2024 у справах № 560/3159/23 та № 560/3141/23 визнав, що: Окреме доручення № 912/з/29 є обов`язковим для посадових осіб військових частин; довідка про безпосередню участь, видана за формою, визначеною Міністерством оборони україни, є належним документом, що підтверджує статус військовослужбовця для цілей виплати 100 000 грн; додаткова винагорода 100 000 грн виплачується в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі, із урахуванням уже виплачених сум додаткової винагороди (до 30 000 грн).
Щодо строків звернення позивача до суду у цій справі, то суд зазначає про таке. 
Частина перша ст.233 Кодексу законів про працю України (у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, чинній з 19.07.2022) передбачає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України у зв`язку з поширенням COVID-19, строки, передбачені ст.233 КЗпП України, продовжувалися на строк дії такого карантину; карантин відмінено з 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651.
Верховний Суд у зразковій справі №260/3564/22 (рішення від 06.04.2023, постанова Великої Палати від 21.09.2023) та у постанові від 03.08.2023 у справі №280/6779/22 дійшов висновку, що вимоги про стягнення додаткової винагороди за Постановою №168 стосуються грошових сум, які належать особі у зв`язку з проходженням служби, а тому до строків звернення з такими позовами застосовується ст.233 КЗпП України як спеціальна норма, а не загальні строки ст.122 КАС України.
При цьому, Верховний Суд наголошує, що момент, з якого особа «дізналася або повинна була дізнатися» про порушення, є фактичною обставиною, яка встановлюється судом з урахуванням конкретних умов, а не автоматично тотожна даті кожної виплати чи її відсутності.
Відповідач вважає, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, оскільки з огляду на дату спірних виплат він мав звернутися до суду раніше. 
Суд із цим не погоджується з огляду на таке.
Як зазначено вище, відповідно до змісту ст.233 КЗпП України тримісячний строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення права, а не автоматично з дати кожної виплати.
Специфіка спорів щодо додаткової винагороди за Постановою №168 полягає в тому, що право на підвищену додаткову винагороду (100 000 грн/міс) виникає не у всіх, хто отримує базову винагороду «до 30 000 грн», а лише у тих, хто безпосередньо брав участь у бойових діях або забезпеченні заходів, перебуваючи в районах ведення бойових дій, і це повинно бути належним чином задокументовано (бойові розпорядження, журнали, рапорти, довідка).
Військовослужбовець, який перебуває в діючій військовій частині, об`єктивно не має повного доступу до всіх необхідних документів і не може самостійно оцінити, чи належала йому доплата до 100 000 грн, доки командування не оформило та не видало йому відповідну довідку про безпосередню участь або не надало інформацію за запитом.
У цій справі: довідка про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, у якій відображено періоди його участі, що охоплюють спірний період, від 17.07.2025 року наділана поштою на адресу ОСОБА_1 та отримана позивачем 24.09.2025 року. Про що свідчить поштове повідомлення наявне у матерілах справи. Після отримання цієї довідки ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 22.10.2025 року, менше ніж через місяць.
За таких обставин, суд вважає, що саме дата отримання позивачем довідки - 24.09.2025 року є моментом, коли позивач об`єктивно дізнався про те, що при наявності підтвердженої безпосередньої участі йому не було повною мірою нараховано і виплачено додаткову винагороду 100 000 грн за весь період такої участі.
Відтак тримісячний строк, передбачений ст.233 КЗпП України, спливав 24.12.2025 року, а звернення з позовом 22.10.2025 здійснено в межах цього строку.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду у справі №280/6779/22, за якими при визначенні моменту дізнання про порушення необхідно зважати на конкретні обставини та не застосовувати формальний підхід.
Тому доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду є необґрунтованими й судом відхиляються.
Як встановлено судом, у справі наявна довідка від 17.07.2025 №1553/8817, видана уповноваженим командуванням, у якій, з посиланням на бойові розпорядження, журнали бойових дій та рапорти, підтверджено безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки й оборони у період, що включає відрізок періодів з 15.01.2023 по 21.02.2023, з 26.02.2023 по 31.03.2023, з 02.04.2023 по 23.07.2023, з 01.08.2023 по 16.10.2023, з 28.10.2023 по 20.12.2023, з 30.12.2023 по 22.07.2024, з 11.08.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 12.02.2025 та з 04.04.2025 по 24.04.2025.
Верховний Суд у постановах від 21.03.2024 у справах №560/3159/23 та №560/3141/23, а також у подальших рішеннях (зокрема, від 22.01.2025 у справі №560/13108/23, від 22.04.2025 у справі №560/13116/23) чітко зазначив, що така довідка є належним і достатнім документом, який підтверджує безпосередню участь військовослужбовця, а відсутність інших документів або сумніви у їх оформленні не можуть бути підставою для відмови у виплаті додаткової винагороди.
Відповідач не надав суду жодних доказів недійсності або скасування цієї довідки, не довів, що вона видана з порушенням компетенції чи процедури.
Отже, суд вважає, що факт безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні відповідних заходів, у тому числі в період з з 24.05.2024 по 27.04.2025 року, є встановленим та підтвердженим належними доказами.
Отже, протиправність дії відповідача виражається в не вчиненні дій із повного нарахування та виплати додаткової винагороди 100 000 грн/міс за всі дні безпосередньої участі позивача, що суперечить Постанові №168, Порядку №260 та правовим висновкам Верховного Суду.
Відповідно до змісту ст.245 КАС України, суд у разі визнання дій протиправними може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Позивач просить: визнати дії відповідача протиправними за весь період: з 24.05.2024 по 27.04.2025 року зобов`язати нарахувати і виплатити йому додаткову винагороду «із розрахунку 100 000 грн на місяць» за зазначений період.
Разом з тим, суд вказує на те, що Постанова №168 та розділ XXXIV Порядку № 260 не передбачають фіксованої виплати 100 000 грн за кожен повний місяць служби. 
Натомість: встановлено, що розмір додаткової винагороди «до 100 000 грн» визначається пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях/заходах протягом відповідного місяця; якщо військовослужбовець брав участь у таких діях лише частину місяця, він має право на пропорційну частину 100 000 грн за ці дні; при цьому, доплата до 100 000 грн включає в себе базову додаткову винагороду «до 30 000 грн», яка вже виплачується, тобто підлягає фактично доплаті різниця до 100 000 грн.
Верховний Суд у справах № 560/3159/23, № 560/3141/23, а також у подальшій практиці (справа № 560/13116/23 та ін.) сформував підхід, за яким належним способом захисту у таких спорах є: визнання бездіяльності відповідача протиправною; зобов`язання військової частини здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди з розрахунку до 100 000 грн/міс пропорційно часу безпосередньої участі, з урахуванням проведених виплат.
Водночас, суд вказує на те, що, діючи в межах позовних вимог і повноважень, не може самостійно обчислити точну суму належної позивачу додаткової винагороди, оскільки це потребує детального бухгалтерського розрахунку з урахуванням: конкретних дат безпосередньої участі, зазначених у довідці від 17.02.2025 №1502/469; розміру та дат уже виплачених позивачу сум додаткової винагороди (30 000 грн/міс та 100 000 грн/міс).
Тому належним та ефективним способом захисту є зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 (як правонаступника Військової частини НОМЕР_4 ) здійснити такий перерахунок самостійно, у відповідності до Постанови №168, Порядку №260 та правових висновків суду у цьому рішенні суду, із подальшою виплатою позивачу різниці.
У тій частині, в якій позивач фактично просить присудити йому фіксовану суму 100 000 грн за кожен повний місяць спірного періоду без урахування принципу пропорційності та вже виплачених сум, позов задоволенню не підлягає з мотивів, які наведені вище. 
Виходячи з цього, суд робить висновок про часткове задоволення позову.
Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до ч.2 ст. 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; ч.3 ст. 2 Закону громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.
Згідно абзацу 7 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 року № 530, час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три. 
Час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.
Аналогічна норма закріплена у Постанові КМУ № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», а саме час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; участь у бойових діях у воєнний час зараховується один місяць служби за три.
З системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь у бойових діях у воєнний час в особливий період, зараховується до страхового стажу на пільгових умовах одного місяця служби за три.
Так в період проходження військової служби позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 15.01.2023 по 21.02.2023, з 26.02.2023 по 31.03.2023, з 02.04.2023 по 23.07.2023, з 01.08.2023 по 16.10.2023, з 28.10.2023 по 20.12.2023, з 30.12.2023 по 22.07.2024, з 11.08.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 12.02.2025 та з 04.04.2025 по 24.04.2025, тому суд вважає, що військова служба неправомірно не зарахована відповідачем «один місць служби за три», відповідно до абзацу першого підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб.
Вказана правова позиція узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.06.2018 року у справі № 348/347/17.
Доводи позивача є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, тоді як відповідачем не надано суду жодних заперечень або доказів на спростування заявлених вимог.
Згідно з вимогамистатті 77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно достатті 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням встановлених обставин, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненнідо суду з цим позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак питання щодо розподілу витрат на сплату судового збору судом не розглядається. Інші судові витрати позивачем не заявлено.
Керуючись ст. 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 (правонаступник військової частини НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 )) щодо нарахування зниженого розміру додаткової винагороди, військовослужбовцю військової НОМЕР_11 , за період з 24.05.2024 року по 27.04.2025 року за час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, у тій частині, в якій така додаткова винагорода не була нарахована та виплачена.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.05.2024 по 27.04.2025 року з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф, визначеному у довідці від 17.02.2025 №1502/469, з урахуванням раніше виплачених йому сум додаткової винагороди (з розрахунку до 30 000 грн та 100 000 грн на місяць), без подвійного нарахування.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 (правонаступник військової частини НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 )) щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 періодів безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 15.01.2023 по 21.02.2023, з 26.02.2023 по 31.03.2023, з 02.04.2023 по 23.07.2023, з 01.08.2023 по 16.10.2023, з 28.10.2023 по 20.12.2023, з 30.12.2023 по 22.07.2024, з 11.08.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 12.02.2025 та з 04.04.2025 по 24.04.2025 на пільгових умовах: один місяць заслужи три місяці відповідно до абзацу першого підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) перерахувати ОСОБА_1 періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 15.01.2023 по 21.02.2023, з 26.02.2023 по 31.03.2023, з 02.04.2023 по 23.07.2023, з 01.08.2023 по 16.10.2023, з 28.10.2023 по 20.12.2023, з 30.12.2023 по 22.07.2024, з 11.08.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 12.02.2025 та з 04.04.2025 по 24.04.2025 на пільгових умовах: один місяць заслужи три місяці відповідно до абзацу першого підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук