Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/171/26
Номер провадження2-о/711/57/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого: судді - Кондрацької Н.М. 
присяжних Сокур С.С., Соловей І.А.
секретаря судового засідання Мелещенко О.В.,
за участю заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника адвоката Павленко М.В.
заінтересованої особи ОСОБА_2 
представника заінтересованої особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
представника заінтересованої особи ОСОБА_22 (в режимі відеоконференції)
представника заінтересованої особи ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у закритому судовому засіданні у місті Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), Військова частина НОМЕР_1 , Адміністрація Державної прикордонної служби України про усиновлення дитини, - 

встановив:
До суду з заявою про усиновлення звернувся ОСОБА_1 , зазначивши заінтересованих осіб ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ). У заяві зазначає, що ОСОБА_1 є громадянином України та проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується актом фактичного місця проживання від 30.12.2025 року.
06 серпня 2016 року між заявником та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано в Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис N? 586, після одруження спільним прізвищем подружжя стало « ОСОБА_2 », однак в подальшому цей шлюб за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2021 року було розірвано (справа N? 711/90/21), але подружжя продовжувало проживати разом, про що є підтвердження даних в акті фактичного місця проживання від 30.12.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 проживає спільно з ОСОБА_2 з вересня місяця 2015 року. 18 січня 2025 року заявник зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 18 січня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис N?60).
Для заявника це другий шлюб. У першому шлюбі має неповнолітню доньку ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У шлюбі з ОСОБА_2 має спільну доньку ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьківських прав не позбавлявся.
Дружина ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис N?608. Батьком дитини записаний ОСОБА_11 , а матір?ю - ОСОБА_2 , який заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2025 року у справі N?707/500/25 позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_10 . Рішення суду набрало законної сили і сторонами не оскаржуалось.
Відповідно до акту фактичного місця проживання від 30 грудня 2025 року встановлено, що заявник - ОСОБА_1 з вересня 2015 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Фактично заявник з п?ятирічного віку ОСОБА_10 займається її вихованням, розвитком, опікується нею як рідною доньку, а тому звертається до суду з вказаною заявою. Підтвердженням належного виховання та опіки є грамота дитячого садка N?34 «Дніпряночка» (м. Черкаси), яка видана батькам ОСОБА_10 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за відмінне виховання своєї дитини та спонсорської підтримки групи та дитячого садка.
ОСОБА_2 надала згоду на усиновлення дитини - ОСОБА_10 , про що свідчить заява від 30 жовтня 2025 року, яку посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П.
ОСОБА_1 має задовільний стан здоров?я та може бути опікуном, протипоказань до усиновлення немає, що підтверджується висновком про стан здоров?я, наданим КНП «П?ятий Черкаський міський центр первинної медико - санітарної допомоги» від 22 жовтня 2025 року.
ОСОБА_1 незнятої чи непогашеної судимості не має, що підтверджується витягом з інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ФОВА-004849750 та листом Головного управління поліції в Черкаській області від 17 жовтня 2025 року.
Заявник проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 03 травня 2025 року, має стабільний дохід, матеріально утримує сім?ю.
Згідно акту обстеження умов проживання від 08.12.2025 року N?934, встановлено наступне: квартира чиста, простора, проведений ремонт, житло умебльоване, в наявності необхідна побутова техніка, кухонне приладдя, предмети домашнього вжитку. Для неповнолітньої ОСОБА_10 відведено окреме місце для сну та навчання, в кімнаті є два ліжка, шафа для одягу, куточок для навчання, дитина забезпечена одягом, продуктами харчування.
Згідно висновку про доцільність усиновлення від 23.12.2025 року, виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, не може встановити, що усиновлення неповнолітньої ОСОБА_10 громадянином ОСОБА_1 відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Подружжя має належні житлово-побутові умови проживання. Родина, яка складається з чотирьох осіб: заявник ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , діти: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , проживає в двокімнатній квартирі на другому поверсі десятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Неповнолітня ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_9 займають окрему кімнату, в якій створені належні умови для повноцінного проживання, навчання, виховання, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 08 грудня 2025 року N?934.
З історією розвитку та станом здоров?я неповнолітньої ОСОБА_10 заявник ознайомлений та готовий взяти на себе відповідальність за її лікування, утримання та розвиток (висновок про стан здоров?я, фізичний та розумовий розвиток дітей від 30 жовтня 2025 року, виданий КНП «Перший Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги»).
Заявнику роз?яснені умови усиновлення, права та обов?язки, що виникають внаслідок усиновлення.
Причини, які могли б бути підставою для відмови заявнику бути усиновителем, зазначені у статті 212 Сімейного кодексу України, відсутні.
Спеціалістами відділу опіки, піклування та усиновлення дітей Служби у справах дітей Черкаської міської ради відповідно до частини першої статті 218 Сімейного кодексу України проведено бесіду з неповнолітньою ОСОБА_10 та роз?яснено правові наслідки усиновлення. ОСОБА_10 надала письмову згоду на її усиновлення та зміну свого по батькові з « ОСОБА_10 » на « ІНФОРМАЦІЯ_8 », що підтверджується її власноруч написаною заявою від 02 грудня 2025 року (реєстраційний N?92).
Просить оголосити ОСОБА_1 усиновителем ОСОБА_10 , внести зміни до актовоготого запису про народження № 608 від 08.06.2010, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції на ОСОБА_10 , а саме: - записати батьком дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ; змінити по батькові дитини з « ОСОБА_10 » на « ІНФОРМАЦІЯ_8 », прізвище, ім?я, місце та дату народження дитини залишити без змін; в графі «Батько» вказати: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження - Україна, Черкаська область, м. Черкаси, громадянин України».
Ухвалою суду від 14.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у закритому судовому засіданні. 
Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) у відзиві, поданому 27.01.2026 через систему Електронний суд, зазначила, що Заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не може бути присутніми під час розгляду справи, проте вважаємо за потрібне висловити свою позицію для врахування під час постановлення рішення. Для зрозумілого та чіткого виконання рішення суду, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії (далі Правила), просимо при постановленні рішення в його резолютивній частині вказати, які саме зміни підлягають внесенню в актовий запис про народження - прізвище, ім`я, по батькові батьків, число, місяць та рік їх народження, громадянство, вказати які дані дитини підлягають зміні, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено, оскільки п. 2.16.7. Правил визначено, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Просить розглянути заяву про усиновлення дитини у відсутності представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Ухвалою суду від 03.02.2026 із занесенням до протоколу судового засідання залучено як заінтересованих осіб Військову частину НОМЕР_1 та Міністерство оборони України.
Ухвалами суду від 29.04.2026 із занесенням до протоколу судового засідання залучено як заінтересовану особу Адміністрацію Державної прикордонної служби України замість заінтересованої особи Міністерства оборони України.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просив задоволити заяву. Окремо пояснив, що з донькою від першого шлюбу підтримує гарні відносини, їй 15 років, на її утримання сплачує аліменти. Після розірвання шлюбу вони з дружиною ОСОБА_2 проживали разом, причиною звернення до суду була сварка, дружина погарячкувала і подала позов до суду. Додав, що майна не має, зареєстрований у квартирі батьків, реєструватись у дружини не вважає за потрібне. До призову до лав ЗСУ працював неофіційно водієм. Він виховує ОСОБА_10 з малого віку, знає про її інтереси, життя, навчання, хоче, щоб вона ним гордилась як батьком.
Представник заявника адвокат Павленко М.В. просила задоволити заяву з підстав та повідомила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу проживали разом та у подальшому їх шлюб був юридично поновлений. Метою усиновлення є юридичне закріплення статусу дитини. Раніше це питання не ініціювалось, бо у ОСОБА_10 був біологічний батько. Усиновлення дитини забезпечить найкращі інтереси дитини. Заявник хоче, щоб ОСОБА_10 , як його донька мала пільги, як і його інші діти, щоб ним гордилась і мала забезпечення.
Заінтересована особа ОСОБА_2 підтримала подану заяву, просила її задоволити. Пояснила, що ОСОБА_1 виховав та доглядав за її донькою. Біологічний батько її доньки з ними не спілкувався, не утримував, їй стало відомо, що він служив, потім самовільно покинув військову частину, має кримінальну справу, це їй стало відомо від осіб, які до неї приходили і шукали його та з дій виконавчої служби. Не змінювати прізвище на « ОСОБА_2 » було бажанням дитини. Розірвання шлюбу з ОСОБА_1 було помилкою, вони з чоловіком поговорили та вирішили зберегти сім`ю. Повідомила, що дійсно при розгляді комісії питання щодо позбавлення батьківських прав біологічного батька і подальшого усиновлення її дитини чоловіком, була мотивація, як позиція дружини - можливість звільнення ОСОБА_1 з лав ЗСУ. Зараз вона хоче захистити свою дитину.
Представник Виконавчого комітету Черкаської міської ради підтримала поданий до суду висновок щодо не можливості встановити відповідності найкращим інтересам дитини ОСОБА_10 усиновлення її ОСОБА_1 . Не заперечувала бажання дитини бути усиновленою.
Представники заінтересованих осіб Військової частини НОМЕР_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України при вирішення заяви поклались на розсуд суду. 
У судовому засіданні було заслухано думку ОСОБА_10 , 2010 року народження, яка повідомила, що хоче бути усиновленою ОСОБА_1 , який її виховує з 5 років, вона має з ним близькі відносини, гарні стосунки, він забирав її з садочка та відвід у 1 клас. У квартирі вони проживають усі разом. Про розлучення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 їй не було відомо, вони постійно проживали разом. Не хоче, щоб однокласники знали про те, що буде інший батько, тому не хоче змінювати прізвище. Свого рідного батька вона не пам`ятає. Знає батьків ОСОБА_1 , ходить до них у гості, спілкується, буває на дні народження. З донькою ОСОБА_1 не спілкується, не знає де вона проживає і про неї ОСОБА_1 не згадує. Що змінитися у її житті після усиновлення не знає.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 3 лютого 2009 року № 3-рп/2009 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною), згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).
Відповідно до статті 20 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення.
15 лютого 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)».
Вказана Конвенція підписана 27.11.2008 та запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахуванням найвищих інтересів дитини.
Відповідно до статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.
Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини відповідно до закону.
Відповідно до статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Таким чином, суд звертає увагу на те, що основною і визначальною засадою усиновлення дитини є забезпечення її найвищих інтересів.
Під інтересами дитини суд розуміє необхідність створення для неї сприятливих умов (як матеріального, так і морального характеру) для виховання і всебічного розвитку (у фізичному, психічному, духовному та іншому відношенні), максимально наближених, якщо це можливо, до обстановки, звичної для дитини.
Згідно з частиною 1 статті 208 Сімейного кодексу України, усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу).
Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.
Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років (частини 1-2 статті 211 Сімейного кодексу України).
У статті 213 СК України наведений перелік осіб, які мають переважне перед іншими право на усиновлення дитини.
Зокрема, пунктом 2, 3 частини 1 вказаної статті передбачено, що за наявності кількох осіб, які виявили бажання усиновити одну і ту ж дитину, переважне право на її усиновлення має громадянин України, зокрема, який є чоловіком матері, дружиною батька дитини, яка усиновлюється.
Відповідно до приписів статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків.
Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.
Отже, за змістом ст. 217 СК України у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода. При цьому необхідно враховувати, що до набрання рішенням суду про усиновлення законної сили кожен із батьків може відкликати свою згоду незалежно від мотивів.
Статтею 218 СК України визначено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.
Усиновлення здійснюється на підставі рішення суду (частина перша статті 207 СК України) і вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення (стаття 225 СК України).
Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.
Правові наслідки усиновлення визначені статтею 232 СК України.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
Відповідно до статті 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін.
Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється.
Отже, в контексті положень законодавства про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання, у звичайних побутових обставинах.
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що вирішуючи заяву про усиновлення по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона є необхідною); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин першої - третьої статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.06.2022р. у справі № 759/9639/18 (провадження № 61-1599св22).
Відповідно до положень статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Статтею 207 СК України визначено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Як зазначено у висновку Верховного суду, зробленому у постанові від 23.12.2020 року у справі № 712/11527/17, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи.
Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.
Згідно із статтею 20 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема усиновлення.
Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Згідно зі статтею 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року (далі - Конвенція про усиновлення дітей), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.
Виходячи із наведеного, розглядаючи заяву про всиновлення, суд повинен встановити чи відповідає усиновлення інтересам дитини і якими мотивами керуються усиновитель. При цьому суд зазначає, що права та інтереси дитини є завжди пріоритетними порівняно з правами та інтересами усиновлювача.
На думку суду, мотиви усиновлення не повинні бути корисливими, переслідувати будь-які інші цілі ніж ті, що пов`язані із бажанням прихистити дитину, дати їй сім`ю, сімейний затишок, можливість отримати добре виховання, навчання та утримання від усиновлювача.
Учасниками справи не заперечується, що 06 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, після одруження спільним прізвищем подружжя стало « ОСОБА_2 », у подальшому шлюб за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2021 року було розірвано.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 18 січня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис N?60, 18 січня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. 
На підтвердженням проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період часу з 03.03.2021 (дата розірвання шлюбу судом) та по 18.01.2025 (дата укладання шлюбу повторно) суду не надано жодного належного та допустимого доказу у розмінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України.
Сторонами не заперечується, що заявник від попередньо укладеного шлюбу має неповнолітню доньку ОСОБА_8 , 2009 року народження.
Також у шлюбі з ОСОБА_2 заявник має спільну доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис N?608. Батьком дитини записаний ОСОБА_11 .
Згідно з наданої копії заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2025 року у справі N?707/500/25 ОСОБА_11 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_10 . Рішення суду набрало законної сили 14.11.2025.
Мати ОСОБА_2 надала згоду на усиновлення її доньки ОСОБА_10 , заява від 30.10.2025 нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.Г.
Заявник ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації з 11.12.2024, у період з 27.03.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчать довідка від 21.12.2024 № 561 Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України, довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 11.08.2025 №08/694, довідка від 03.05.2025 № 08/2372 військової частини НОМЕР_1 .
З проаналізованого судом вбачається наступне.
Заявник та ОСОБА_2 стверджуючи, що проживають однією сім`єю з 2016 року (після розірванні шлюбу у 2021 року і надалі), після мобілізації 11.12.2024 ОСОБА_1 через місяць зареєстрували шлюб (18.01.2025).
ОСОБА_2 13.02.2025 звертається до Черкаського районного суду Черкаської області із заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_11 , батька неповнолітньої ОСОБА_10 . 
Згідно наданої копії заочного рішення суду від 07.10.2025, яким позбавлено батьківських прав ОСОБА_11 відносно неповнолітньої ОСОБА_10 , 2010 року народження, вбачаєтеся, що ОСОБА_2 надавала до суду довідку від 09.01.2025 про розрахунок заборгованості розмірів аліментів ОСОБА_11 на утримання неповнолітньої ОСОБА_10 , копію витягу з ЄРДР від 02.09.2025 за зверненням ОСОБА_2 про ухилення ОСОБА_11 від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_10 .
Суд звертає увагу на те, що представником інтересів ОСОБА_2 і у справі щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_11 і у справі за заявою ОСОБА_1 щодо усиновлення дитини ОСОБА_2 . ОСОБА_10 є адвокат Павленко М. В .
Означене судове рішення про позбавлення батьківських прав набрало законної сили 14.11.2025, однак до набрання цим рішенням законної сили, ОСОБА_2 30.10.2025 звертається до нотаріуса задля засвідчення заяви про згоду на усиновлення ОСОБА_1 її дитини ОСОБА_10 , 30.10.2025 отримує висновок про стан здоров`я та розумовий розвиток дитини ОСОБА_10 , ОСОБА_1 отримує висновок від 22.10.2025 про стан здоров`я із зазначенням, що медичних протипоказань для опікунства не встановлено.
Заявник, продовжуючи перебувати на військовій службі, через рік після укладення шлюбу з ОСОБА_2 (18.01.2025) та через 3 місяці після винесення заочного рішення суду про позбавлення батьківських прав біологічного батька (07.11.2025), ініціює питання щодо усиновлення неповнолітньої дитини, при цьому попередньо перебуваючи з матір`ю дитини ОСОБА_2 у шлюбі з 06.08.2016 по 03.03.2021 (4,6 років) таке питання не ініціювалось ані заявником щодо усиновлення, ані позивачкою про позбавлення батьківських прав біологічного батька, враховуючи, що останній зі слів ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_10 вихованням дитини та її утриманням не займався. 
Отже, всі дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пов`язані із позбавленням батьківських прав біологічного батька неповнолітньої ОСОБА_10 та у подальшому її ж усиновлення ОСОБА_1 послідовно, з коротким проміжком часу та активно вчиняються після мобілізації заявника.
За положеннями ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять базову військову службу, звільняються із служби на підставах, зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно із ч.12 цієї статті, під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставах, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Хоч заявник в судовому засіданні не висловив свого бажання залишати військову службу, суд зауважує, що усиновлення може створити для нього інші правові наслідки та умови, що пов`язані із несенням військової служби.
Суд вважає, що усиновлення повинно мати на меті створення умов для повноцінного розвитку і виховання дитини, забезпечення найкращих інтересів дитини, а не створення передумов для виникнення інших прав у заявника або звільнення від мобілізації заявника на період воєнного стану. Тобто, сам по собі інститут усиновлення не повинен бути формальним, не може бути підставою лише для реалізації інтересів заявника.
Суд вважає, що передбачене законом право на звільнення з військової служби перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із обставинами всиновлення. Це певним чином характеризує усиновителя і ставить під сумнів безкорисливість мотивів всиновлення.
Суд дійшов висновку про те, що фактично бажання усиновлення дитини під час воєнного стану заявником, який є військовослужбовцем та який вже має неповнолітню дитину від попереднього шлюбу та неповнолітню дитину від шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_21 , 2018 року народження, може бути пов`язане із його бажанням отримати право на звільнення з військової служби, подальшу відстрочку від мобілізації на підставі п. 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також з отриманням можливості виїхати за межі України.
Такі обставини в свою чергу свідчать про те, що в даному конкретному випадку інтереси заявника превалюють над інтересами неповнолітньої, відслідковується матеріальна вигода з боку ОСОБА_2 , як матері неповнолітньої, у разі усиновлення - користування пільгами, як дитини військовослужбовця та отриманням виплат, про що неодноразову наголошувалось учасниками справи у поясненнях. 
Суду не наведено переконливих мотивів, що спонукає заявника на усиновлення дитини, лише узагальнено вказано про наявність між ним та неповнолітньою теплих взаємин, бажання проживати разом як родина, узаконення цього на законодавчому рівні. При цьому, як зазначалась вище та не заперечується заявником та заінтересованою особою ОСОБА_2 , вони як і до розлучення у 2016 році так і донині проживають як родина.
Суду подані лише ті документи, які вимагає закон (стосовно стану здоров`я заявника та дітей, відсутність судимостей, нотаріально завірена згода матері та інш). 
З пояснень у судовому засіданні вбачається, що частина з документів подавалась, як докази у справі про позбавлення батьківських прав (характеристика Черкаської гімназії № 31 на ученицю 9-А класу ОСОБА_10 від 07.01.2025, акт підтвердження фактичного проживання особи, засвідченого головою ОСББ «Калина-55», подяка адміністрації дитячого садка № 34 «Дніпряночка»).
Письмова згода ОСОБА_10 , 2010 року народження, на її усиновлення заявником не спростовує наведених вище висновків суду про недоведеність відповідності усиновлення дитини її інтересам. Більш того, у судовому засіданні неповнолітня, навіть у силу свого віку (16 років), не змогла пояснити, що для неї може змінитись після можливого усиновлення.
Згідно з частинами 1,2 статті 10 Європейської конвенції про усиновлення дітей від 27.11.2008 (ратифікованої Україною 15.02.2011), компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише після належного попереднього встановлення обставин стосовно усиновлювача, дитини та її сім`ї. Під час такого встановлення обставин і після цього дані можуть збиратися, оброблятися й розповсюджуватися лише відповідно до правил, які стосуються професійної конфіденційності й захисту персональних даних.
Установлення обставин в належному обсязі в кожній справі стосується настільки, наскільки це є можливим, та inter alia, таких питань: a) особистості, стану здоров`я та соціального середовища усиновлювача, подробиць про його домівку та умови проживання, його здатності виховувати дитину; b) причин, з яких усиновлювач бажає усиновити дитину; c) причини, через які інший з подружжя або зареєстрованих партнерів не приєднується до заяви, коли лише один з подружжя або зареєстрованих партнерів звертається із заявою про усиновлення; d) взаємної сумісності дитини й усиновлювача, а також тривалості часу, протягом якого дитина перебувала під його опікою; e) особистості, стану здоров`я й соціального середовища дитини, а також з урахуванням встановлених законом обмежень її сімейного походження та її цивільного стану; f) етнічного, релігійного та культурного походження усиновлювача й дитини.
Положення цієї статті не впливають на повноваження чи обов`язок компетентного органу отримувати будь-яку інформацію або докази, незалежно від того, чи охоплюються вони обсягом такого встановлення обставин, і які він розглядає як такі, що можуть бути використані (ч.4 ст.10 Європейської конвенції про усиновлення дітей).
Компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини (ч.1 ст.4 Європейської конвенції про усиновлення дітей).
Згідно висновку від 23.12.2025 Виконавчого комітету Черкаської міської ради про доцільність усиновлення, указаний орган не може встановити, що усиновлення неповнолітньої ОСОБА_10 громадянином ОСОБА_1 відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Не встановивши обставини, що між неповнолітньою і заявником склалися настільки близькі відносини, які притаманні загальноприйнятим у суспільстві відносинам між батьками та дітьми; не виявивши переконливих мотивів, які спонукають заявника на усиновлення дитини, окрім вказівки на їх теплі стосунки, бажання проживати як родина, що наявне і зараз, отримання пільг і відчуття гордості, суд дійшов висновку, що фактично бажання усиновлення під час воєнного стану заявником-військовослужбовецем не є щирим щодо його дій, які будуть відповідати якнайкращим інтересам дитини задля забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, а отже суд відмовляє у задоволенні заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 314 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок заявника.
Керуючись ст. ст. 263-265, 268, 314 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У заяві ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), Військова частина НОМЕР_1 , Адміністрація Державної прикордонної служби України про усиновлення дитини - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 10.06.2026.

Головуючий:	  	Н.  М.  Кондрацька 	

Присяжні         С.С. Сокур
І.А. Соловей