Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/265/26 
Провадження № 2/499/348/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
19 травня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засіданні Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
ВСТАНОВИВ:
06.03.2026 року представник позивача звернувся до суду до ОСОБА_1 з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, відповідно до якого просив суд позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з неї аліменти на утримання дитини, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, фактично самоусунулася після відібрання дитини, не цікавиться нею та не вживає заходів щодо повернення дитини.
В обґрунтування позову, представник позивача посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак належним чином свої батьківських обов`язків не виконує, внаслідок чого дитину були вилучено від матері.
Відповідно до наказу служби у справах дітей Іванівської селищної ради від 16.02.2026 року №09, було тимчасово влаштовано малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ю родичів (тітки) ОСОБА_3 , з метою забезпечення виконання заходів по соціальному захисту прав дитини.
Рішенням виконкому Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області від 02.03.2026 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки такі дії відповідають інтересам дитини.
Після вилучення дитини відповідач свою поведінку не змінила, життям дитини не цікавиться, жодних дій спрямованих на її повернення не вчиняє, продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, на контакт з працівниками соціальної служби не виходить, у зв`язку з чим, представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала, просила суд розглядати справу за наявними матеріалами через неможливість явки свідка у судове засідання, також просила суд через доступ до ЄДРСР під час винесення рішення взяти до уваги постанови Іванівського районного суду Одеської області про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до ч.13 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань не надала, відзиву не надіслала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши позиції сторін та покази свідків, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом було досліджено всі наявні в матеріалах письмові докази та надано їм відповідну правову оцінку.
Так, відповідно до копії свідоцтва про народження, а також копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 , тобто відповідач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відомості про батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 внесені у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері.
На час звернення до суду, відповідач ОСОБА_1 проживала в селі Бузинове Березівського району Одеської області, постійного місця мешкання не має, на час надання довідки проживала з співмешканцем ОСОБА_4 , має малолітню дитину ОСОБА_2 , за час проживання в селі зарекомендувала себе з негативної сторони, постійно вживає алкогольні напої, не реагує на зауваження членів комісії, від мешканців села неодноразово надходили усні скарги щодо її поведінки та її співмешканця, під час вживання алкогольних напоїв часто в її сім`ї влаштовуються бійки та скарги.
Відповідно до характеристики з Бузинівської гімназії, де навчається дитина ОСОБА_2 , мати дитини ОСОБА_1 навчанням та вихованням доньки не цікавиться.
Згідно долучених до матеріалів справи актів обстеження житлово-побутових умов від 09.10.2024 року, 22.04.2025 року, 28.07.2025 року та 16.12.2025 року вбачається що протягом цього періоду відповідач неодноразово змінювала місце проживання, раніше була опікуном своїх рідних братів та сестер, однак у зв`язку з тим, що з ними не проживала, була такого статусу позбавлена. Також вказано, що станом на 16.12.2025 року відповідач проживала разом з своїм співмешканцем та донькою в одній кімнаті.
Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, а саме на ОСОБА_2 , встановлено, що дитина не бажає проживати разом з матір`ю, сама повідомляє про небезпеку та просить допомоги, оскільки мати зі своїм співмешканцем постійно вживають алкогольні напої та потім влаштовують сварки та бійки, дитина перебуває в тривожному стані, замкнута, зі слів дитини співмешканець матері часто «підіймав на неї руку», тобто вдавався до фізичного насильства. Наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням та необхідною медичною допомогою. Спеціаліст, що складав даний акт вважає, що спосіб життя матері становить реальну загрозу життю та здоров`ю дитини. За результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що дитині небезпечно перебувати у таких умовах, вжиті негайні заходи, а саме дитину тимчасово влаштовано в сім`ю тітки. Зазначено, що з матір`ю на протязі двох років постійно проводилися бесіди та роз`яснювальні роботи щодо виконання батьківських обов`язків, але мати до своїх обов`язків продовжується ставиться бездіяльно та безвідповідально. 
Згідно копії наказу №45 від 16.12.2025 року служби у справах дітей Іванівської селищної ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.
Згідно копії наказу №09 від 16.02.2026 року служби у справах дітей Іванівської селищної ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано в сім`ю родичів (тітки) ОСОБА_3 .
До матеріалів справи долучено пояснювальну записку, яку дитина ОСОБА_2 склала в присутності начальника служби у справах дітей Іванівської селищної ради, відповідно до якої дитина вказала, що не бажає жити зі своєю матір`ю та її співмешканцем, оскільки вони постійно зловживають алкогольними напоями, влаштовують сварки та бійки, вона не має власної кімнати та боїться проживати разом з ними, оскільки співмешканець матері та його мама ОСОБА_5 часто ображають та принижують її, а співмешканець матері іноді піднімає на неї руку, про що також вказано в протоколі бесіди з дитиною від 16.02.2026 року.
Відповідно до рішення №73-ВК від 02.03.2026 року виконавчого комітету Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області, було затверджено висновок органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Іванівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені у висновку факти, які знайшли своє підтвердження у судовому засідання, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання малолітньої дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення матері до свої батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, тому орган опіки та піклування прийшов до висновку що позбавлення батьківських прав матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.
За клопотанням сторони позивача, судом було досліджено та долучено до матеріалів справи копію постанови Іванівського районного суду Одеської області від 21.01.2026 року (справа №499/1560/25), яка набрала законної сили 03.02.2026 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 15.12.2025 року о 19.20 год. ухилялася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітньої дитини, внаслідок чого її донька ОСОБА_2 , пішла гуляти та не хотіла повертатись додому, а мити в цей час вживала алкогольні напої та не дивилась за донькою, зазначене вчинила повторно протягом року, внаслідок чого ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП та на неї було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Також, згідно копії постанови Іванівського районного суду Одеської області від 23.03.2026 року (справа №499/373/26), яка набрала законної сили 02.04.2026 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 13.02.2026 року, 16.02.2026 року за адресою: АДРЕСА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відобразилось у неналежному догляді за дитиною, оскільки мати постійно вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя. Внаслідок чого ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП та на неї було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Судом встановлено, що після вилучення дитини відповідач свою поведінку не змінила, жодних дій спрямованих на її повернення не вчиняє, продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, на контакт з працівниками соціальної служби не виходить, у співпраці відмовляє.

Застосовуючи норми матеріального права, суд виходив з такого.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтями141,150,153,155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.
Оцінюючи характер спірних правовідносин, суд бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку матері та її небажання виправити ситуацію що склалася.
У судовому засіданні було встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітньої дитини. 
До вказаного висновку суд прийшов на підставі досліджених письмових доказів.
Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України),спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
Аналізуючи докази у справі, суд прийшов до висновку, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у її вихованні, не вчиняла жодних дій аби налагодити відносини із донькою та повернути її у сім`ю протягом всього часу розгляду справи.
Таким чином позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Окрім цього, суд роз`яснює, що у відповідності до ст.166 СК України правовими наслідками позбавлення батьківських прав є
1) втрати особистих немайнових прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання;
2) особа перестає бути законним представником дитини;
3) особа втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;
4) особа не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;
5) особа не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);
6) особа втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На підставі чого, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь опікуна або дитячого закладу де буде перебувати дитини аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повнолітня.

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
На підставі п.1 ч.1ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.
З п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.
Враховуючи дане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму понесених судових витрат в частині судового збору в розмірі 1331,20 грн. за вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та 3328,00 грн. за вимоги про позбавлення батьківських прав, всього 4659,20 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області як органу опіки та піклування (вул. Центральна 93а, селище Іванівка Березівського району Одеської області, код ЄДРПОУ 04378379) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч.1 ст.169 СК України мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь опікуна або дитячого закладу аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2026 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 4659,20 грн. (чотири тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 20 коп.)
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.
Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

  Суддя	Ігор ПОГОРЄЛОВ