Справа № 132/1454/26
Провадження №1-кп/132/347/26
Вирок
Іменем України
05 травня 2026 року
Калинівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 12026025220000005, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2026 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Глинськ, Калинівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.04.2025 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 164 КК України до покуарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 будучи судимим Калинівським районним судом Вінницької області від 14 квітня 2025 року у справі № 132/1050/25 (номер провадження 1-кп/132/353/25), за ч. 1 ст. 164 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2, пунктом 4 частини 3 статті 59-1 КК України, належних висновків не зробив, та під час відбування зазначеного виду покарання вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 164 КК України, за наступних обставин.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначених у ст. 181 Сімейного кодексу України є присудження за рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дитини у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. 
Судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 26.02.2020 (справа № 132/708/20) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано стягувати аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.02.2020 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Державним виконавцем Калинівського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 15.05.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліментів. 
ОСОБА_2 , маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), достовірно знаючи про необхідність їх сплати, так як до останнього здійснювалися виклики державного виконавця про з`явлення: 11.03.2021, 15.07.2022, 15.04.2024, 11.09.2024, 20.02.2025, 22.07.2025, під час чого йому було роз`яснено відповідальність за невиконання законних вимог виконавця, його обов`язку повідомити державного виконавця не пізніше наступного дня про своє працевлаштування, у період 01.04.2025 по 01.04.2026, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на роботу не влаштувався, на обліку у Калинівському відділі Хмільницької філії Вінницького обласного центру зайнятості не перебував, грошові кошти (аліменти) на утримання дітей не сплачував, будь-якої іншої допомоги не надавав, тобто добровільно рішення суду не виконував і таким чином злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей.
Внаслідок вищевказаних умисних дій ОСОБА_2 , спрямованих на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) у період з 01.04.2025 по 01.04.2026 утворилася заборгованість, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів, тобто 19 164 (дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят чотири) гривень.
Частиною першою статті 302 КПК України передбачено, що встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Як свідчать матеріали кримінального провадження № 12026025220000005 від 09 січня 2026 року, під час досудового розслідування, ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а законний представник потерпілих ОСОБА_3 не заперечує проти такого розгляду, у зв`язку із чим, прокурором у порядку, передбаченому частиною першою статті 302 КПК України, надісланий до суду обвинувальний акт, в якому викладене клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
На підтвердження даних обставин, до обвинувального акта в передбаченому законом порядку додані:
заяву законного представникап потерпілої особи щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні;
заяву підозрюваного, складену в присутності захисника, щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні;
матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.
Відповідно до частини другої статті 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Згідно частини третьої статті 381 КПК України, спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а законний представник потерпілих ОСОБА_3 не заперечує проти такого розгляду, беручи до уваги, що прокурором надісланий до суду обвинувальний акт, в якому викладене клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає можливим розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
За положеннями частин першої, другої статті 382 КПК України, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, тобто у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, повністю доведена.
Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.
Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесене до кримінального проступку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 12026025220000005 від 09 січня 2026 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Глинськ, Калинівського району Вінницької області, є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 09.01.2026 року, ОСОБА_2 судимий Калинівським районним судом Вінницької області від 14 квітня 2025 року у справі № 132/1050/25 (номер провадження 1-кп/132/353/25), за ч. 1 ст.164 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2, пунктом 4 частини 3 статті 59-1 КК України.
За довідкою-характеристикою, виданою 21.01.2026 року виконавчим комітетом Калинівської міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно.
Як слідує з консультативних висновків спеціалістів, складених 12.01.2026 року Комунальним підприємством «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, ОСОБА_2 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Санкція частини 2 статті 164 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин або пробаційного нагляду на строк від двох до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.03.2020 року по справі №290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.
З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, відсутністю пом`якшуючих обставин, та наявністю обтяжуючої обставини, беручи до уваги особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_2 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Визначаючи даний вид покарання, суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_2 , будучи раніше судимим за кримінальне правопорушення, передбачене ст.164 КК України, належних висновків не зробив, та продовжив злісно ухилятися від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що вказує на грубе нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, який будь-яких дій, направлених на сплату коштів на утримання дітей, та погашення виниклої заборгованості зі сплати аліментів не вживав та не вживає до теперішнього часу, що істотно негативно впливає на законні права та інтереси дітей щодо достатнього рівня матеріального забезпечення її життєво важливих потреб, а тому, на переконання суду, ОСОБА_2 так і не усвідомив та не засудив вчинені ним протиправні дії, що свідчить про те, що в його свідомості не змінилися ціннісні орієнтири, та не усунулися ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим, покарання у виді громадських робіт буде неефективним та недостатнім для його виправлення, а покарання у виді пробаційного нагляду не може буте застосоване в силу положень частини 5 статті 59-1 КК України, згідно якої, пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення,
Відповідно до частини 1 статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17 (номер провадження 51-8867кмо1), при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, зокрема, якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими статтею 71 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 12026025220000005 від 09 січня 2026 року, ОСОБА_2 судимий Калинівським районним судом Вінницької області від 14 квітня 2025 року у справі № 132/1050/25 (номер провадження 1-кп/132/353/25), за ч. 1 ст. 164 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2, пунктом 4 частини 4 статті 59-1 КК України.
В межах даного кримінального провадження, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, в період з 01 квітня 2025 року по 01 квітня 2026 року.
З диспозиції статті 164 КК України вбачається, що це кримінальне правопорушення має матеріальний склад і є закінченим з моменту настання наслідків: виникнення заборгованості із сплати коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Таким чином, вчинене ОСОБА_2 кримінальне правопорушення вважається закінченим у квітні 2026 року, тобто після ухвалення 14 квітня 2025 року вироку Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 132/1050/25 (номер провадження 1-кп/132/353/25).
З урахуванням наведеного, обвинуваченому необхідно призначити остаточне покарання за правилами частини 1 статті 71 КК України, за сукупністю вироків.
Аналогічна позиція викладена у вироці Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 202/16330/23.
За цих обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, та із застосуванням положень ч. 1 ст. 71, п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, призначити ОСОБА_2 остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2025 року у справі № 132/1050/25 (номер провадження 1-кп/132/353/25), у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.
При визначенні даного покарання, судом враховано, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).
Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).
З урахуванням вищенаведеного, визначене даним вироком покарання, відповідає принципам справедливості.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.
При цьому частиною 1 статті 58 КВК України визначено, що строк покарання обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_2 у виді обмеження волі необхідно обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме судовий наказ Калинівського районного суду Вінницької області від 26.02.2020 року у справі № 132/708/20 (номер провадження 2-н/132/20/20) (постанова начальника СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_7 від 23.01.2026 року); довідки-розрахунки заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 62081562, видані Калинівським відділом державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (постанова начальника СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_7 від 01.04.2026 року), після набуття вироком законної сили, необхідно залишити в матеріалах даного кримінального провадження.
Витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого в рамках кримінального провадження, як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, не застосовувався.
Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 302, 368, 370, 374, 381-382 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із врахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/1050/25 (номер провадження 1-кп/132/353/25), та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_2 у виді обмеження волі обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме судовий наказ Калинівського районного суду Вінницької області від 26.02.2020 року у справі № 132/708/20 (номер провадження 2-н/132/20/20) (постанова начальника СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_7 від 23.01.2026 року); довідки-розрахунки заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 62081562, видані Калинівським відділом державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (постанова начальника СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_7 від 01.04.2026 року), після набуття вироком законної сили, залишити в матеріалах даного кримінального провадження.
Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381, 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо вирок було постановлено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: