П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 року м. Київ

Справа № 761/29057/22
Провадження №22-ц/824/4832/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 13 травня 2026 року
Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Стрижеуса А. М., 
суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
секретаря Узлій М.М.

сторони: 
позивач  ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Джихур Тетяною Володимирівною, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року, постановлену у складі судді Осаулова А.А., - 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва з від 04 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без розгляду.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повторно не з`явився в підготовче засідання, про день та час розгляду справи, що були призначені на 03.09.2025 р., 04.11.2025 р. сторона позивача повідомлялась належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства позов підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в підготовче засідання, яким не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки, відповідно до яких суд міг би з`ясувати поважність причин такої неявки, та відсутність заяви про розгляд справи без позивача.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Джихур Т.А. подала апеляцій скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Провадження по справі відкрито тільки 29.07.2025 року, тобто більш ніж 2,5 року руху за матеріалами позовної заяви не було.
За цей час, позивач, враховуючи воєнний стан в країні, отримав прихисток в Австрії.
Крім того, його номер телефону та електронна адреса змінились. Тому, він був не обізнаний про відкриття провадження по справі за його позовною заявою тапризначенням розгляду справи на 03.09.2025 р. та 04.11.2025 р.
В оскаржуваній ухвалі зазначено, що повістки про призначення судових засідань направлялись позивачу двічі, однак повертались на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Всі ці роки, позивач перевіряв стан розгляду справи, однак саме в ці місяці розгляду справи він був на сезонній підтримуючій терапії, враховуючи поважний вік та інвалідність 1 групи.
Про відкриття провадження по справі та винесення оскаржуваної ухвали про залишення без розгляду позовної заяви Позивачу стало відомо з реєстру судових рішень тільки 15 листопада 2025 року, так як за 2,5 роки в позивача змінились номер телефону та електронна адреса.
Враховуючи зазначені вище обставини, а саме надмірно довгого знаходження матеріалів позовної заяви в суді без руху та знаходженням позивача за кордоном, позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи і тому у суду виникло хибне враження про затягування позивачем розгляду справи, що призвело до залишення позовної заяви без розгляду.
В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник ОСОБА_1 адвокат Джихур Т.В. підтримала доводи апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 42 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, в тому числі позивача, зокрема ч. 5 цієї статті передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Аналіз змісту наведених норм процесуального закону свідчить, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, а також відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у 17 листопада 2022 року.
Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи.
24 квітня 2025 року справу передано до судді Осаулова А.А.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва судді від 29 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач повторно не з`явився в підготовче засідання, що були призначені на 03.09.2025 р., 04.11.2025 р..
У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Встановлено, що двічі (щодо судових засідань, які були призначені на 03.09.2025 р., 04.11.2025 р.) працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля.
Разом з тим, з доданих до апеляційної скарги доказів вбачається, ОСОБА_1 з 27 червня 2023 року по 09 квітня 2024 року перебував на тимчасовому консульському обліку в Посольстві України в Республіці Австрія, а 27 грудня 2024 року отримав посвідчення переселенця, видане Федеральним відділенням закордонних справ з питань притулку в Республіці Австрія, а отже не міг бути повідомлений про розгляд справи.
Колегія суддів критично ставиться до висновку суду першої інстанції щодо залишення позовної заяви без розгляду з мотивів повторної неявки сторони позивача, оскільки судом першої інстанції не враховані рекомендації Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану в Україні. Залишення позову без розгляду через повторну неявку позивача у судове засідання, в умовах війни, є проявом надмірного формалізму та порушенням права на доступ до правосуддя.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Залишення позовної заяви без розгляду у даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зіст. 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити свої права у суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи у доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Джихур Тетяною Володимирівною - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного від 04 листопада 2025 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна