ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026  м. Дніпро Справа № 904/6413/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В.,
суддів: Кошлі А. О., Кучеренко О. І.,
розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська миловарена компанія" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2026 (суддя Дичко В. О., м. Дніпро) у справі № 904/6413/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віста" (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 11, кв. 45, код ЄДРПОУ 32007578)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська миловарена компанія" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Дніпросталівська, буд. 5, код ЄДРПОУ 37452580)
про стягнення 159 799,31 гривень,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Віста" (ТОВ "Віста") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська миловарена компанія" (ТОВ "Придніпровська миловарена компанія", відповідач) про стягнення 159 799,31 грн, у тому числі основної заборгованості в сумі 149 998 грн, пені в сумі 8 662,96 грн, 3% річних у сумі 838,35 грн та інфляційних втрат у сумі 300 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2025 між сторонами укладено договір поставки № 02/06/25, за яким позивач зобов`язався поставити відповідачу ротаційну горизонтальну пакувальну машину моделі DCWB-400, а відповідач - прийняти товар та оплатити його вартість у загальній сумі 199 998 грн поетапно. Позивач зазначав, що товар було поставлено, прийнято уповноваженою особою відповідача без зауважень, проте відповідач здійснив лише перший платіж у сумі 50 000 грн, а решту платежів (2-й, 3-й та 4-й етапи) не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 149 998 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Придніпровська миловарена компанія" на користь ТОВ "Віста" 149 998,00 грн основного боргу, 8 662,96 грн пені, 838,35 грн 3% річних, 200,00 грн інфляційних втрат та 2 420,88 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог (100 грн інфляційних втрат) відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт поставки товару підтверджується видатковою накладною № 423 від 16.06.2025, довіреністю, виданою відповідачем на отримання товару, та податковою накладною, зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. Суд зазначив, що поставлений товар прийнято уповноваженою особою відповідача без зауважень, а перший платіж у сумі 50 000 грн здійснено після перевірки комплектності та робочого стану обладнання. Суд першої інстанції відхилив заперечення відповідача щодо непрацездатності обладнання як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, суд встановив, що посилання відповідача у відзиві на постанови Верховного Суду є вигаданими, оскільки зазначені справи не переглядались у касаційному порядку, що суперечить принципу добросовісності користування процесуальними правами. Суд визнав обов`язок відповідача оплатити поставлений товар таким, що виник в силу закону, та задовольнив вимоги про стягнення основного боргу, пені, 3% річних повністю, а інфляційних втрат - частково (200 грн замість заявлених 300 грн) у зв`язку з виявленою арифметичною помилкою у розрахунку позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2026, ТОВ "Придніпровська миловарена компанія" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Віста" відмовити повністю, або, якщо колегія суддів дійде висновку про необхідність додаткового з`ясування технічних обставин, скасувати рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та об`єктивного дослідження фактичних обставин спору, з покладенням в основу рішення недостовірних тверджень позивача, викладених, зокрема, у відповіді на відзив від 23.12.2025, та з підміною предмета доказування у справі.
На думку апелянта, ключовий дефект оскаржуваного рішення полягає у тому, що місцевий суд розглянув справу як звичайний спір про оплату поставленого товару, тоді як спір фактично стосувався іншого: чи виконав позивач договір належним чином, чи було складне технологічне обладнання доведене до працездатного стану, чи були виконані монтажні та пусконалагоджувальні роботи, чи настав у відповідача обов`язок остаточної оплати. Саме внаслідок підміни цього центрального питання низкою формальних ознак - видатковою накладною, податковою накладною та окремим платежем - суд дійшов передчасних і помилкових висновків.
Апелянт зазначає, що 02.06.2025 сторони уклали договір № 02/06/25, за яким позивач зобов`язався не лише поставити ротаційну горизонтальну пакувальну машину DCWB-400, але й забезпечити виконання комплексу робіт, прямо включених до вартості договору відповідно до пункту 3.3: доставку, монтаж, пусконалагоджувальні роботи, випробування на тестових зразках, первинне навчання персоналу покупця. Відповідач не заперечував самого факту фізичного доставлення машини на свою територію, однак від самого початку заперечував належність виконання договору в цілому, оскільки обладнання не було введено в експлуатацію, не працювало жодного дня, не було приведене в стан, що дозволяє його використання за призначенням.
Апелянт стверджує, що суд неправильно кваліфікував спірні правовідносини, звівши їх до "звичайної поставки". Договір, укладений між сторонами, є змішаним договором у розумінні ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, оскільки містить елементи як договору поставки, так і договору щодо виконання робіт/надання послуг, пов`язаних з введенням обладнання у працездатний стан. Суд першої інстанції визнав, що пунктом 3.3 договору в загальну вартість включено доставку обладнання, монтажні та пусконалагоджувальні роботи, випробування на тестових зразках та первинне навчання персоналу, проте надалі не зробив із цього належного правового висновку, не застосував ст. 628 ЦК України і не оцінив наслідки того, що для належного виконання такого договору недостатньо самого лише фізичного переміщення машини. Статті 525, 526, 629 ЦК України вимагають належного виконання зобов`язання відповідно до умов договору, а для складного технологічного обладнання належне виконання означає не факт передачі, а досягнення функціонального результату - приведення обладнання у працездатний стан.
Апелянт наводить поцитатний розбір рішення, вказуючи, що висновок суду про належну поставку на підставі видаткової накладної є неповним і помилковим, оскільки видаткова накладна може підтверджувати факт передачі певного майна, але не підтверджує автоматично завершення монтажу, проведення пусконалагоджувальних робіт, успішне тестування, введення машини в експлуатацію та відповідність обладнання умовам договору за критерієм працездатності. Висновок суду про прийняття товару без зауважень, на думку скаржника, не відповідає дійсності в тій частині, в якій суд надав йому надмірне значення, оскільки спір стосувався не кількості товару чи зовнішньої комплектності при отриманні, а того, що обладнання виявилось непридатним до використання, не запускалося і не працювало.
Апелянт вказує, що висновок суду про те, що перший платіж у сумі 50 000 грн відповідач сплатив після перевірки комплектності і робочого стану отриманого товару та проведення пусконалагоджувальних робіт, є найбільш очевидно помилковим, оскільки базується не на доказах, а на версії позивача, наведеній у відповіді на відзив. У справі відсутній будь-який документ, підписаний обома сторонами, який би підтверджував перевірку комплектності, перевірку робочого стану машини, завершення пусконалагоджувальних робіт або готовність машини до використання. Здійснення першого платежу є виконанням першого етапу договірного розрахунку, а не технічним актом підтвердження працездатності. Суд фактично замінив відсутній у справі акт введення в експлуатацію чи акт пусконалагоджувальних робіт платіжною інструкцією, що є юридично неприпустимим.
Апелянт також зазначає, що твердження позивача про те, що ТОВ "Придніпровська миловарена компанія" користувалось поставленим обладнанням, взагалі не підтверджене жодним об`єктивним доказом - у матеріалах справи немає журналів роботи обладнання, звітів про виробіток, актів введення в експлуатацію, підтверджень навчання операторів, протоколів тестування, виробничих документів, фотографій робочого процесу або будь-якого іншого доказу фактичного використання.
Апелянт стверджує, що мотивувальна частина рішення суттєво спирається на виклад обставин, запропонований позивачем у відповіді на відзив від 23.12.2025, якою позивач фактично сформував для суду хибну модель спору, підмінивши предмет спору, видавши перший платіж за підтвердження перевірки "робочого стану" та побудувавши логіку так, що наявність податкової накладної означає належність поставки. Скаржник посилається на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, в якій наголошено, що податкова накладна може оцінюватися тільки у сукупності з іншими доказами і не замінює первинних документів чи інших доказів реального та належного виконання.
Апелянт зазначає, що фундаментальна помилка рішення полягає в тому, що суд не дослідив ключову для спору обставину - чи було обладнання фактично придатним до використання. У матеріалах справи відсутні акти монтажу, акти завершення пусконалагоджувальних робіт, акти введення в експлуатацію, протоколи тестування на зразках, акти навчання персоналу, сервісні звіти про успішний запуск чи будь-які інші технічні документи, що підтверджують працездатність. Скаржник посилається на ст. 673 та ст. 678 ЦК України щодо якості товару та наслідків передання товару неналежної якості.
Апелянт вказує, що після виявлення непрацездатності обладнання представники позивача повідомили про намір самостійно забрати обладнання, оскільки провести пусконалагоджувальні роботи вони не в змозі у зв`язку з відсутністю в їх штаті певних фахівців. З цією метою представники позивача прибули на підприємство відповідача та здійснили частковий демонтаж елементів обладнання, зокрема блоків управління, які забрали з собою. Факт прибуття представників позивача та часткового демонтажу елементів обладнання, на думку скаржника, є однією з найсильніших фактичних обставин у справі, яка спростовує і тезу про повне належне виконання, і тезу про нібито безперервне користування обладнанням відповідачем. Суд першої інстанції цю обставину фактично залишив без дослідження, що є окремим порушенням ст. 86 ГПК України.
Апелянт стверджує, що суд порушив правила доказування та оцінки доказів, передбачені ст.ст. 13, 73-79, 86 ГПК України. Тягар доказування належного виконання договору лежав на позивачі, який мав довести, що обладнання було не тільки доставлене, а й приведене у стан, придатний до використання за призначенням, що пусконалагоджувальні роботи проведено, а результат робіт досягнуто. Натомість позивач обмежився видатковою накладною, податковою накладною, першим платежем і власними твердженнями у відповіді на відзив. Скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 910/4542/20, в якій підкреслено необхідність досліджувати докази у їх сукупності та не будувати висновки на вибірковому сприйнятті лише частини доказового матеріалу.
Апелянт зазначає, що висновки суду про стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат є передчасними, оскільки до того, як визнавати наявність прострочення відповідача, суд повинен був спочатку встановити, чи настала для відповідача обов`язковість повної оплати. Якщо постачальник не довів, що виконав свій обов`язок належно, то немає підстав вважати, що покупець прострочив виконання власного грошового обов`язку, а отже, висновки про застосування ст. 625 ЦК України та пункту 6.5 договору є похідними від помилкового первинного висновку про належне виконання договору позивачем.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
ТОВ "Віста" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Стефанів Т. В., судді: Кошля А. О., Кучеренко О. І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2026 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду уточнену апеляційну скаргу, яку оформити у відповідності до вимог ст. 258 ГПК України.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська миловарена компанія" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2026 (суддя Дичко В. О., м. Дніпро) у справі № 904/6413/25, витребувано матеріали справи №904/6413/25 у Господарського суду Дніпропетровської області, розгляд справи призначено у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
15.04.2026 матеріали справи № 904/6413/25 надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
14.04.2026 ТОВ "Придніпровська миловарена компанія" було подано клопотання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції у справі № 904/6413/25, зупинення виконавчого провадження, зобов`язання виконавця припинити виконавчі дії, визнання дій ТОВ "Віста" такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами, та врахування зазначених обставин при розгляді справи. Скаржник обґрунтовував клопотання тим, що апеляційну скаргу подано у встановлений законом строк, інша сторона була належним чином повідомлена про факт подання апеляційної скарги, проте ТОВ "Віста", достовірно знаючи про оскарження рішення, у максимально короткі строки отримало судовий наказ та ініціювало виконавче провадження, внаслідок чого накладено арешт на рахунки скаржника, що призвело до блокування господарської діяльності підприємства, унеможливлення виплати заробітної плати, порушення договірних зобов`язань та створення ризику зупинки підприємства.
14.04.2026 ТОВ "Придніпровська миловарена компанія" було подано клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та за участю представника. Скаржник зазначив, що справа потребує розгляду за участю сторін з огляду на складність фактичних обставин, наявність розбіжностей між сторонами та необхідність надання усних пояснень, зокрема щодо обставин, пов`язаних з відкриттям виконавчого провадження, накладенням арешту на рахунки скаржника, а також ознак зловживання процесуальними правами з боку іншої сторони, та просив надати можливість представнику - Петренку Валерію Івановичу - надати усні пояснення щодо обставин справи.
Щодо клопотання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції, зупинення виконавчого провадження та зобов`язання виконавця припинити виконавчі дії, колегія суддів зазначає, що саме по собі подання апеляційної скарги не тягне автоматичного зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а також не обмежує право стягувача на отримання виконавчого документа та звернення до примусового виконання судового рішення.
Посилання скаржника на те, що ТОВ "Віста" було обізнане про подання апеляційної скарги, не свідчить про неправомірність дій останнього, оскільки реалізація права на примусове виконання судового рішення є процесуальним правом сторони, передбаченим законом, та не може розцінюватися як зловживання процесуальними правами.
При цьому відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на рахунки боржника та вчинення інших виконавчих дій є наслідком виконання судового рішення та здійснюються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". Обставини, пов`язані з можливими негативними наслідками виконання рішення для господарської діяльності боржника, зокрема блокуванням рахунків, ускладненням виплати заробітної плати чи виконання договірних зобов`язань, самі по собі не свідчать про наявність виняткових обставин, які б зумовлювали необхідність зупинення виконання рішення суду.
Крім того, вимоги про зупинення виконавчого провадження та зобов`язання виконавця припинити виконавчі дії виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги у даній справі, оскільки порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця врегульований спеціальними нормами Закону України "Про виконавче провадження" та Господарського процесуального кодексу України.
Також колегія суддів не вбачає підстав для визнання дій ТОВ "Віста" такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки отримання судового наказу та звернення із ним до виконання є реалізацією права стягувача на виконання судового рішення, гарантованого статтею 129-1 Конституції України, а тому саме по собі не може свідчити про недобросовісну процесуальну поведінку.
Щодо клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та за участю представника, колегія суддів зазначає, що наведені скаржником обставини не свідчать про необхідність відступу від визначеного процесуальним законом порядку розгляду справи.
Посилання заявника на складність фактичних обставин, наявність розбіжностей між сторонами та необхідність надання усних пояснень не є безумовною підставою для призначення справи до розгляду з викликом учасників справи, оскільки такі обставини можуть бути викладені сторонами у письмових заявах та поясненнях, а всі необхідні докази подаються у письмовій формі.
Наведені скаржником доводи щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на рахунки та ймовірного зловживання процесуальними правами з боку іншої сторони не стосуються безпосередньо предмета апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а тому не зумовлюють необхідності надання представником усних пояснень.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатній обсяг доказів для перевірки доводів апеляційної скарги, а учасники справи не позбавлені права викласти свої аргументи та заперечення у письмовій формі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ТОВ "Придніпровська миловарена компанія" про розгляд справи з повідомленням сторін та за участю представника.
Отже, наведені заявником обставини не свідчать про існування передбачених законом підстав для зупинення виконання рішення суду першої інстанції, втручання суду апеляційної інстанції у перебіг виконавчого провадження, визнання дій іншої сторони зловживанням процесуальними правами, а також для призначення справи до розгляду з повідомленням учасників справи, у зв`язку з чим заявлені клопотання задоволенню не підлягають.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
02.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віста" (постачальник, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Придніпровська миловарена компанія" (покупець) укладено договір поставки № 02/06/25 (Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити у власність покупцю машину ротаційну горизонтальну пакувальну моделі DCWB-400 (надалі товар), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар та оплатити його вартість.
Згідно з пунктом 1.2 Договору продавець гарантує, що обладнання повністю працездатне, справне, іншим особам не продане, не подароване, не закладене, судові спори щодо обладнання не ведуться, будь-якими правами третіх осіб обладнання не обмежене.
Відповідно до пункту 2.1 Договору ціна встановлюється в національній валюті України.
Згідно з пунктом 3.1 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом оплати покупцем відповідно з рахунків-фактури та видаткових накладних шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.
На підставі пункту 3.2 Договору загальна ціна обладнання, що поставляється за цим Договором, складає 199 998 грн 00 коп. (сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім грн 00 коп.), у тому числі ПДВ 20%.
Розрахунки за цим Договором здійснюються поетапно, в національній валюті України українській гривні, наступним шляхом:
1 етап передоплата в розмірі 50 000 грн 00 коп. (п`ятдесят тисяч грн 00 коп.) згідно рахунка-фактури на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання Договору;
2 етап 50 000 грн 00 коп. (п`ятдесят тисяч грн 00 коп.) в строк до 24 липня 2025 року;
3 етап 50 000 грн 00 коп. (п`ятдесят тисяч грн 00 коп.) в строк до 24 серпня 2025 року;
4 етап 49 998 грн 00 коп. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім грн 00 коп.) в строк до 24 вересня 2025 року.
Відповідно до пункту 3.3 Договору у загальну вартість обладнання, вказану в п. 3.2 Договору, включена доставка обладнання на територію покупця, проведення монтажних, пусконалагоджувальних робіт продавцем, проведення випробувань та тестових зразків, первинне навчання персоналу покупця. Витрати на проїзд, проживання та харчування персоналу продавця (або залучених ним третіх осіб) на час проведення пусконалагоджувальних та інших робіт покупець несе самостійно.
Згідно з пунктом 4.1 Договору продавець гарантує належну якість поставленого за цим Договором обладнання, його працездатний технічний стан, забезпеченість користувача документацією, яка надається виробником обладнання.
На підставі пункту 6.1 Договору, у випадку порушення Договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України.
6.1.1. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.
6.1.2. Сторони Договору є юридичними особами, тому відповідальність однієї із сторін за невиконання зобов`язань за цим Договором настає без будь-яких обмежень, а не тільки при наявності обману (умислу) або проступку (необережності чи недбалості).
Згідно з пунктом 7.2 Договору, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.
На підставі пункту 8.1 Договору цей Договір вступає в силу з дати, вказаної у заголовку Договору, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Згідно з пунктом 8.2 Договору закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за даним Договором, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.
На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною № 423 від 16.06.2025 (а.с.9) на поставку машини ротаційної горизонтальної пакувальної, модель DCWB-400D (базис), у кількості одна штука, за ціною 166 665грн (без ПДВ), на суму 199 998 грн (із ПДВ).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Віста" зазначає, що поставлений товар прийнято уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська миловарена компанія" (а.с. 10) без зауважень, претензій щодо кількості та/або якості товару не надходило.
За фактом поставки товару позивач склав податкову накладну, яку 27.06.2025 зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 11-12).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Віста" вказує, що перший платіж у сумі 50 000 грн відповідач сплатив після перевірки комплектності і робочого стану отриманого товару та проведення пуско-налагоджувальних робіт, що підтверджується платіжною інструкцією № 174 від 23.06.2025 (а.с. 11) на суму 50 000 грн, з призначенням платежу: часткова оплата за машину ротаційну за рах. № 1 від 13.06.2025 року.
Позивач зазначає, що, оскільки згідно з пунктом 3.3 Договору вартість указаних робіт включена в ціну товару, сторонами окремий акт виконаних робіт не складався.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Віста" стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Придніпровська миловарена компанія" всупереч пункту 3.2 Договору не виконало взяті на себе зобов`язання та не сплатило за поставлений товар у сумі 50 000 грн до 24.07.2025 (2 етап), 50 000 грн до 24.08.2025 (3 етап) та 49 998 грн до 24.09.2025 (4 етап), унаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 149 998 грн, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до господарського суду.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції, яким позов ТОВ "Віста" до ТОВ "Придніпровська миловарена компанія" про стягнення 159799,31 грн задоволено частково - стягнуто 149 998,00 грн основного боргу, 8 662,96 грн пені, 838,35 грн 3% річних, 200,00 грн інфляційних втрат та 2 420,88 грн судового збору.
Апелянт стверджує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема: суд неправильно кваліфікував правовідносини сторін, звівши їх до звичайної поставки, тоді як договір є змішаним (ст. 628 ЦК України); не застосував ст.ст. 525, 526 ЦК України щодо належного виконання зобов`язання; неправильно застосував ст.ст. 673, 678 ЦК України щодо якості товару; порушив ст.ст. 13, 74, 86 ГПК України щодо доказування та оцінки доказів; не дослідив ключову обставину - чи було обладнання фактично придатним до використання; поклав в основу рішення недоведені твердження позивача з відповіді на відзив; не оцінив належним чином факт часткового демонтажу обладнання самим позивачем; надав податковій накладній доказове значення, яке вона не має.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки його висновки відповідають встановленим обставинам справи та вимогам законодавства.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно визначив предмет доказування у даній справі. Спірні правовідносини стосуються виконання сторонами договору №02/06/25 від 02.06.2025, зокрема факту поставки обладнання, настання строків оплати та наявності чи відсутності прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. Водночас доводи апелянта фактично спрямовані на переоцінку доказів та підміну предмета спору питаннями, які не підтверджені належними доказами.
Як встановлено судом першої інстанції, між ТОВ "Віста" та ТОВ "Придніпровська миловарена компанія" укладено договір №02/06/25 від 02.06.2025, за умовами якого позивач зобов`язався поставити ротаційну горизонтальну пакувальну машину DCWB-400, а відповідач - прийняти товар та здійснити його оплату в чітко визначені договором строки. Загальна вартість обладнання становила 199 998 грн, а розрахунки мали здійснюватися поетапно.
Посилання апелянта на те, що місцевий господарський суд неправильно кваліфікував правовідносини сторін як договір поставки та не врахував змішаний характер договору, не заслуговують на увагу. Суд першої інстанції встановив, що пунктом 3.3 договору до загальної вартості обладнання включено доставку, монтажні та пусконалагоджувальні роботи, випробування та первинне навчання персоналу. Отже, суд не залишив поза увагою відповідні умови договору та надав їм належну правову оцінку. Водночас саме по собі включення вартості таких робіт до ціни товару не свідчить про невиконання позивачем своїх обов`язків та не звільняє покупця від виконання зустрічного грошового зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджується факт передачі обладнання відповідачу. Такий факт підтверджується видатковою накладною №423 від 16.06.2025, довіреністю, виданою відповідачем на отримання товару, реєстрацією податкової накладної та здійсненням самим відповідачем часткової оплати у розмірі 50 000 грн згідно з платіжною інструкцією №174 від 23.06.2025 із призначенням платежу "часткова оплата за машину ротаційну". Сукупність зазначених доказів підтверджує реальність господарської операції та узгоджується між собою.
При цьому правова позиція відповідача є внутрішньо суперечливою. З одного боку, він заперечує сам факт поставки та переходу права власності, а з іншого - посилається на непрацездатність обладнання, його частковий демонтаж представниками позивача та необхідність оформлення акта приймання-передачі. Такі твердження взаємно виключають одне одного та фактично свідчать про перебування обладнання у володінні відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відсутність окремого акта приймання-передачі чи акта пусконалагоджувальних робіт не свідчить автоматично про невиконання позивачем своїх обов`язків. Правові наслідки породжує сама господарська операція, а не виключно наявність окремих первинних документів. Така ж правова позиція висвітлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №914/131/22.
Доводи апелянта про непрацездатність обладнання також не знайшли свого підтвердження. Відповідно до статей 73, 74 ГПК України саме сторона, яка посилається на певні обставини, повинна довести їх існування. Посилаючись на неналежну якість обладнання, відповідач мав надати акти технічного огляду, висновки спеціалістів, акти рекламації, докази звернення до постачальника щодо усунення недоліків або інші належні та допустимі докази. Проте матеріали справи таких доказів не містять. Лист відповідача від 21.10.2025 є одностороннім документом, складеним уже після настання строків оплати, а тому сам по собі не може підтверджувати факт поставки товару неналежної якості.
Колегія суддів зауважує, що не підтверджені належними доказами і твердження відповідача про частковий демонтаж обладнання представниками позивача. У матеріалах справи відсутні акти демонтажу, листування сторін, фото- чи відеоматеріали, висновки спеціалістів або інші докази, які б свідчили про вилучення позивачем будь-яких вузлів чи блоків обладнання. Відтак зазначені твердження мають характер припущень.
Колегія суддів констатує, що безпідставними є і посилання апелянта на статті 673 та 678 ЦК України, оскільки застосування наслідків передачі товару неналежної якості можливе лише за умови доведення наявності недоліків товару та їх істотного характеру. Жодних належних доказів на підтвердження таких обставин відповідач не надав.
Не заслуговують на увагу і доводи про те, що суд безпідставно поклав в основу рішення податкову накладну. Суд першої інстанції не надавав їй самостійного та визначального значення, а оцінював її разом з іншими доказами, що відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19.
У справі № 922/2115/19 про стягнення заборгованості за договором поставки у зв`язку з частковою його оплатою відповідачем з урахуванням пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати товару, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду конкретизувала висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.08.2020 р. зі справи № 922/2081/19: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Посилання апелянта на відсутність актів монтажних та пусконалагоджувальних робіт фактично зводяться до перекладення тягаря доказування на позивача. Однак саме відповідач, стверджуючи про неналежне виконання договору, повинен був довести відповідні обставини. Водночас відповідач не звертався із зустрічним позовом про розірвання договору, зменшення ціни, усунення недоліків чи відшкодування збитків, що також свідчить про відсутність належного підтвердження заявлених ним заперечень.
Крім того, доводи апеляційної скарги про порушення судом правил оцінки доказів є необґрунтованими. Суд першої інстанції дослідив усі подані сторонами докази, надав їм оцінку відповідно до вимог статті 86 ГПК України та навів мотиви, з яких прийняв одні докази та відхилив інші. Незгода сторони з такою оцінкою сама по собі не свідчить про порушення процесуального закону.
Враховуючи, що договір не містив застережень про збереження права власності за продавцем до повного розрахунку, а факт передачі обладнання підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про виникнення у відповідача обов`язку оплатити товар у строки, визначені пунктом 3.2 договору. Оскільки відповідач не здійснив оплату другого, третього та четвертого етапів, у нього виникла заборгованість у сумі 149 998 грн, а отже він є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин місцевий господарський суд правомірно застосував передбачені договором та законом наслідки порушення грошового зобов`язання. Оскільки розрахунок пені відповідно до пункту 6.5 договору є арифметично правильним, обґрунтованим є стягнення пені у сумі 8 662,96 грн. Також правомірно на підставі частини другої статті 625 ЦК України стягнуто 3 % річних у сумі 838,35 грн та інфляційні втрати у сумі 200 грн, розмір яких перевірений судом першої інстанції.
Таким чином, місцевий господарський суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав належну оцінку доказам та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом обставин, не підтверджені належними та допустимими доказами та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, що не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.
У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області колегія суддів не вбачає, а тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів встановила, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2026 у справі № 904/6413/25 ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 

Судові витрати.
Відповідно до статті 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська миловарена компанія" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2026 у справі № 904/6413/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2026 у справі № 904/6413/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя А. О. КОШЛЯ 

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО