Справа № 163/121/20  Провадження №33/802/381/26 	  	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року         місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 626 128 (один мільйон шістсот двадцять шість сто двадцять вісім) гривень 58 копійок з конфіскацією в дохід держави 16 870 кг вживаного взуття загальною вартістю 67 623,62 гривні та 7532 штук товарів 97 найменувань загальною вагою 1776 кг, вживаного одягу вагою 5100 кг, вживаного взуття вагою 615 кг, вживаної постелі вагою 2635 кг, вживаних покривал вагою 2168 кг, вживаних іграшок вагою 144 кг, вживаного скляного посуду вагою 1372 кг, вживаного металевого посуду вагою 380 кг загальною вартістю 1 626 128,58 гривні.
Постановою Волинського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року відмовлено в поновленні строку захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Щиту І.А. строк на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 
23 квітня 2026 року через засоби поштового зв`язку  ОСОБА_1 звернувся до Волинського апеляційного суду із заявою за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати арешт з його будинку та відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. 
Перевіривши вказану заяву, доходжу висновку, що її слід повернути з таких підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з вимогами ст.7 КУпАП, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Специфіка процесуальної діяльності при розгляді справ про адміністративне правопорушення визначає особливу процедуру оскарження рішень посадових осіб, які її здійснюють. Водночас, право на оскарження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується встановленням у нормах КУпАП порядку і строків подачі (у деяких випадках і розгляду) скарг на рішення посадових осіб, в тому числі й судів.
У зв`язку з цим, главою 24 КУпАП передбачений інститут оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, який є вихідною гарантією захисту прав учасників провадження.
Так, статтею 294 КУпАП передбачена можливість перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку. Разом із цим, главою 24-1 КУпАП передбачений порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення, в разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
КУпАП не встановлює заборони або обмеження в реалізації права на оскарження до суду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, а навпаки, визначає процедуру оскарження судових рішень, яка в даному випадку була дотримана та реалізована  ОСОБА_1 шляхом подання його захисником – адвокатом Щитом І.А. апеляційної скарги на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 червня 2020 року.
Постановою Волинського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника Щита І.А. про поновлення строку на апеляційне оскарження, а його апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
Отже, національними судами України виконані положення ст.13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» щодо права особи на ефективний засіб юридичного захисту.
Відповідно до ч.1 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.
За допомогою чіткого визначення в КУпАП порядку оскарження (перегляду) судових рішень знаходить свою реалізацію конституційний принцип, закріплений у п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, щодо забезпечення оскарження рішення суду, за виключенням випадків, встановлених законом.
Також слід зазначити, що чинний КУпАП не містить положень про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, а також не наділяє суд вирішувати питання пов`язаних з накладенням арешту на майно державним виконавцем.
Також апеляційний суд звертає увагу, відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
У зв`язку з цим, та виходячи з практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції доходить висновку про неможливість діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, тобто в даному випадку – здійснити перегляд судового рішення, а також переглянути законність накладеного арешту в порядку, який не передбачений положеннями КУпАП.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року, повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
У рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 23436/03), ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Виходячи зі змісту вказаних норм закону, прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами, не відповідає нормам діючого національного законодавства та правовим позиціям, викладеним у вищезазначених рішеннях ЄСПЛ, а тому така апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 287, 294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В :
Заяву ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами про скасування арешту та про відшкодування шкоди – повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду      В.П. Денісов