УХВАЛА

08 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 520/12737/25
адміністративне провадження № К/990/22582/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Жука А.В.,
перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Керімова Аліка Заміровича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року у справі №520/12737/25
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог начальник Головного управління національної поліції в Харківській області Токар Петро Танасійович, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління національної поліції в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог начальник Головного управління національної поліції в Харківській області Токар Петро Танасійович, в якому з урахуванням уточнень просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківської області від 02 травня 2025 року №560 про застосування до інспектора взводу №1 роти № 4 БПОП (стрілецького) ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні Присяги поліцейського, передбаченої частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію»; частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1,4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1,2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківської області від 09 травня 2025 року №255 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира взводу №1 роти №4 БПОП (стрілецького) ГУНП в Харківській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10 травня 2025 року по 19 травня 2025 року в сумі 29630,26 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять грн 26 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;
- допустити судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу до негайного виконання.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із прийнятими у справі судовими рішеннями, представник ОСОБА_1 - адвокат Керімов Алік Замірович (далі - представник позивача) звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій представник позивача просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року у справі №520/12737/25, та ухвалити нове рішення у справі, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає наступне.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Суд звертає увагу, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, в силу вимог частини другої статті 341 КАС України, Верховний Суд позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. А тому, суд касаційної інстанції не здійснює переоцінки зібраних у справі доказів та встановлених на підставі них обставин.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження; такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, зі змісту касаційної скарги установлено, що підставою касаційного оскарження позивач визначив пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, представник позивача зазначає, що підставою касаційного оскарження у справі №520/12737/25 є те, що Другий апеляційний адміністративний суд, ухвалюючи постанову від 24 квітня 2026 року, допустив істотні порушення норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд не виконав обов`язку щодо належного мотивування судового рішення та не надав належної процесуальної оцінки ключовим доводам позивача ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу дисциплінарного проступку та наявності поважних причин (стану здоров`я), що перешкоджали негайному виконанню розпорядження у спосіб, визначений відповідачем; суд апеляційної інстанції фактично звів розгляд справи до формального підтвердження законності дій ГУНП в Харківській області, проігнорувавши надані стороною захисту докази, які підтверджують об`єктивну необхідність звернення позивача за медичною допомогою саме в день інциденту та оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази в їх сукупності, це призвело до помилкового висновку про наявність "свідомого невиконання наказу".
Указані доводи підпадають під положення пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, відповідно до яких підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
Відтак, умовою для застосування пункту 2 частини другої статті 353 КАС України має слугувати висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, які стороною позивача не заявлені в якості підстав для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України, як підстави касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин касаційну скаргу необхідно повернути як таку, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу представника представника ОСОБА_1 - адвоката Керімова Аліка Заміровича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року у справі №520/12737/25 - повернути особі, яка її подала.
2. Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
3. Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

_____________________

А.В. Жук
Суддя Верховного Суду