Справа №295/14801/25
Категорія 69
2/295/318/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2026 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Чішман Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Лайчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь:
- додаткові витрати повязані з лікуванням дитини, а саме половину вартості оперативного втручання в Національній дитячій спеціалізованій лікарні (далі НДСЛ) «Охматдит» у м. Києві ОСОБА_3 , у розмірі 116159, 67 грн;
- 4000, 00 грн витрат на реабілітацію дитини щомісячно протягом 12 місяців, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до повного завершення реабілітаційного курсу.
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, від якого є батьками спільної дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з матір`ю, відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. 
У травні 2025 року ОСОБА_3 було проведено оперативне втручання у зв?язку з діагнозом: «Підлітковий ідіопатичний сколіоз грудного відділу хребта IV ступеня» в НДСЛ «Охматдит» у м. Києві. Загальна вартість лікування, включно з хірургічним втручанням, медикаментозним забезпеченням та перебуванням у медичному закладі, склала 227 881, 33 грн. Крім цього, вартість проведених обстежень та призначених медикаментів складає 4438,00 грн.
Після оперативне втручання потребує подальшого проходження лікування та реабілітації, що становить 8000,00 грн. на місяць протягом 12 місяців, тому позивач просить стягнути 4000,00 грн. з відповідача щомісячно протягом всказаного періоду.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.11.2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 49).
01.12.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю (а.с. 51-55). В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем не надано належних доказів для підтвердження додаткових витрат на дитину, не доведено існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного лікування дитини у приватному медичному закладі, не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами були узгоджені питання щодо лікування дитини у приватному медичному закладі або що це був ургентний випадок.
Заклад для лікування дитини обрано позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем.
На думку відповідача, витрати, частину яких просить стягнути позивач, не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України, а також того, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини.
Відповідач також зазначив, що у визначений рішенням Богунського районного суду м. Житомира №295/9311/13-ц від 30.08.2013 розмір аліментів частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, мають входити усі необхідні витрати на дитину.
ОСОБА_2 зазначив, що на його утриманні перебуває його мати ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи.Відповідач вказав у відзиві, що має хронічні захворювання.

12.12.2025 позивач подала відповідь на відзив, в якому просила відхилити доводи відповідача щодо його неплатоспроможності та перебування на його утриманні матері як необґрунтовані, недобросовісні та спростовані відповідними документами (а.с. 78-79).
Зазначила, що лікарня НДСЛ «Охматдит» обиралась нею не самостійно, а за рекомендаціями та направленням лікарів, оскільки оперативне втручання такого типу та рівня, яке було проведено дитині, в місті Житомирі не проводяться. Позивач діяла виключно в інтересах дитини.
Позивач намагалася врегулювати спір в позасудовому порядку, надіславши копію документів, що підтверджують усі понесені нею витрати, однак ОСОБА_2 ухилився від участі у фінансуванні життєво необхідного лікування сина. Хірургічне втручання та реабілітація після нього – це витрати, які за своєю природою є особливими та надзвичайними і не можуть бути покриті щомісячними аліментами.
Відповідач не має інвалідності та не надав будь-яких належних доказів своєї хвороби.
Факт постійної роботи відповідача у місті Києві фізично унеможливлює постійне здійснення догляду за його матір`ю, яка проживає у місті Житомирі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Встановлено, що 24.11.2007 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №2570 (а.с. 10).
У шлюбі сторони стали батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною з інвалідністю (а.с. 7, 11-16).
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира №295/9311/13-ц від 30.08.2013 шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2013 року і до повноліття дитини (а.с. 9).
Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 8), копією паспорта позивача (а.с. 4-5).
У травні 2025 року ОСОБА_3 було проведено оперативне втручання у зв?язку з діагнозом: «Підлітковий ідіопатичний сколіоз грудного відділу хребта IV ступеня» в НДСЛ «Охматдит» у м. Києві (18-19). 
Загальна вартість лікування, включно з хірургічним втручанням, медикаментозним забезпеченням та перебуванням у медичному закладі, склала 227 881, 33 грн, що підтверджується рахунком на оплату №125-05 від 02.05.2025, видатковою накладною №125-05 від 05.05.2025, квитанціями до платіжної інструкції, чеками, платіжною інструкцією, замовленням покупця (а.с. 20-28).
Після проведеного оперативного втручання з дитиною проведено ряд консультацій спеціалістами та лікарем-генетиком, за результатами яких надано відповідні консультаційні висновки (а.с. 29-32).
Крім цього, проведено обстеження, зокрема, діагностику синдрому Жільберта, призначено медикаменти, у зв`язку з чим позивачем понесено витрат на 4438,00 грн, що підтверджується результатами досліджень ТОВ «Сінево Україна», чеками, квитанціями, видатковою накладною, інформацією про замовлення (а.с. 33-40).
На підставі встановленого діагнозу «Правобічний грудо-поперековий сколіоз ІІІ ступеня» та медичного висновку Лікарської консультативної комісії (ЛКК) Поліклініки Богунського району N?43/81 від 18.08.2023 (а.с. 12), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була встановлена інвалідність та призначена Індивідуальна програма реабілітації N? 53/143 від 16.08.2023 (а.с. 13-16), також видане Посвідчення дитини з інвалідністю Серія ДДА N?179442 від 09.11.2023 (а.с. 11). 
Листом від 25.06.2025 позивач зверталася до відповідача та просила компенсувати 50% понесених нею витрат на лікування дитини, що становить 113940, 67 грн, а також запропонувала надалі брати участь у фінансуванні реабілітації шляхом щомісячної оплати суми 3000, 00 грн. До такого листа позивачем долучено ряд документів, що підтверджують понесення нею витрат у згадуваному розмірі (а.с. 41).
Такий лист був отриманий ОСОБА_2 26.06.2025 особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 42).
Позивач працює у ТОВ «Техно Аргумент» з 01.03.2024 на посаді заступника головного бухгалтера, її дохід за січень – вересень 2025 року становить 83 515, 39 грн, що підтверджується довідкою директора вказаного товариства (а.с. 86).

Згідно щорічної декларації відповідача- ОСОБА_2 за 2024 рік останнім отримано наступні доходи: заробітна плата – 684 250 грн, соціальні виплати – 1000 грн, грошова компенсація пільг на комунальні послуги – 14 565 грн, пенсія – 50 420 грн. У відповідача наявні грошові кошти в сумі 150 000 грн, на праві власності належить квартира та земельна ділянка ( а.с. 43-46).
Згідно щорічної декларації відповідача за 2025 рік останнім отримано наступні доходи: заробітна плата – 1 045 569 грн, соціальні виплати – 1000 грн, грошова компенсація пільг на комунальні послуги – 15 120 грн, пенсія – 54 084 грн, єПідтримка – 4000 грн. У відповідача наявні грошові кошти в сумі 450 000 грн, на праві власності належить квартира та земельна ділянка (а.с. 97-101).
Таким чином, порівняльна динаміка доходів відповідача у 2025 році значно покращилась в порівнянні з 2024 роком.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 у справі №336/1488/19 зазначив, що визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. 
До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. 
Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
У постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12.12.2019 у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01.04.2020 у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19), від 08.12.2021 у справі №607/12170/20 (провадження №61-17663св21) викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

З аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять:
- навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі;
- розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками;
- оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там);
- лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що факт понесення додаткових витрат, що були пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, доведені належними та допустимими доказами позивачем.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем фактично доведені понесені нею додаткові витрати, пов`язані з обстеженням, лікуванням, реабілітацією сина ОСОБА_3 у розмірі 232319, 33 грн., з яких 227881, 33 грн – витрати, пов`язані з лікуванням, в тому числі хірургічним втручанням, медикаментозним забезпеченням та перебуванням у медичному закладі, а також 4438, 00 грн – витрати, пов`язані з післяопераційними обстеженнями та купівлею відповідних медикаментів для лікування, а тому суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню половина понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини.
Суд критично розцінює твердження відповідача, якими обґрунтований відзив на позовну заяву.
Так, виходячи з усталеної судової практики, наведеної вище, встановлено, що понесені позивачем витрати на лікування, обстеження та реабілітацію дитини, є додатковими витратами, викликаними особливими обставинами, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт понесення таких витрат.
Як зазначалося вище, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини та не є тотожними аліментам, а тому посилання ОСОБА_2 на те, що у розмір сплачуваних ним аліментів на користь сина мають входити всі витрати на дитину – є безпідставними.
Також суд погоджується з твердженням позивача про те, що факт постійної роботи відповідача у місті Києві фізично унеможливлює постійне здійснення догляду за його матір`ю ОСОБА_4 , яка проживає у місті Житомирі, а долучені до відзиву на позовну заяву висновок №1189/157 про наявність порушення функцій організму, а також акт №25/11-9542 від 27.10.2025 не спростовують таких тверджень та висновків суду.
Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову, на наявність у ОСОБА_2 хронічних захворювань.
Зі змісту консультаційного висновоку спеціаліста №316899-559574 від 18.06.2024 (а.с. 66), вбачається, що ОСОБА_2 встановлено діагноз консолідований перелом дистальної третини кісток лівого предпліччя та хронічний остеомієліт лівої ліктьової кістки в фазі нестійкої ремісії.
Ухвалюючи рішення в цій справі, суд також враховує, що відповідач не надав доказів того, що він не може нести додаткові витрати на утримання дитини за станом здоров`я чи з будь-яких інших поважних підстав.
З декларацій про доходи відповідача за 2024 та 2025 роки встановлено, матеріальний стан відповідача значно покращився у 2025 році в порівнянні з 2024 роком, розмір доходів останнього, а також наявність нерухомого майна на праві приватної власності свідчить про те, що ОСОБА_2 має можливість понести додаткові витрати.
Консультативні висновки спеціалістів зроблені в післяопераційний період щодо ОСОБА_3 , свідчать про необхідність реабілітаційних заходів, які потребуватимуть фінансових витрат, а саме: раціонального харчування згідно віку, прийому ряду певних ліків, зазначених у таких висновках, рекомендації генетика, повторні огляди після дообстеження, плавання 2-3 рази на тиждень, ЛФК, масаж, УЗД органів черевної порожнини та нирок, контроль ваги та постави, сколіотичні вправи, тощо.
Таким чином, вимогу про стягнення з відповідача 4000, 00 грн витрат на реабілітацію дитини щомісячно протягом 12 місяців, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Оскільки визначити дату завершення реабілітаційного курсу не можливо, суд стягує витрати на реабілітацію дитини строком на 12 місяців.
З наведених мотивів, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину, на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1331 грн 20 коп слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 77, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 181, 185 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме – за оперативне втручання в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» у м. Києві, у розмірі 116159, 67 грн.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000, 00 грн додаткових витрат на реабілітацію дитини ОСОБА_3 , щомісячно, протягом 12 місяців, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації:  АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 27.04.2026.

Суддя          Л.М. Чішман