Справа № 214/1636/26
2/214/3089/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

24 червня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Ткаченка А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Фастовець Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 430 000,00 грн., посилаючись на роботу тривалий час в умовах впливу шкідливих факторів та отримання внаслідок цього професійного хронічного захворювання. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що працюючи в період з 22.09.2004 до 01.06.2007, та з 15.04.2022 до 28.02.2023 майстром гірничим (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а також з 13.08.2001 до 22.09.2004 підземним гірником очисного забою дільниці № 2 шахти ім. Артема шахтоуправління з підземного видобутку руди Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», з 01.06.2007 до 24.02.2012 та з 20.07.2015 до 15.04.2022 працював заступником та начальником дільниці (підземної) очисного забою шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», тобто протягом 21 року 06 місяців, здійснював трудову діяльність у шкідливих умовах, у зв`язку з чим отримав хронічні професійні захворювання, а саме «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглуховатість другого ступеня (з легким зниженням слуху)» та «Радикулопатіяпопереково-крижова L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами. Недостатній стаж роботи в умовах важкої праці (7 років 05 міс.) не дозволяє віднести захворювання ПНС до категорії професійних». Відповідно до довідки про результати визначення ступеня працездатності, позивач первинно 07.09.2023 пройшов медичний огляд, де отримав втрату працездатності 35% з 28 серпня 2023 року безстроково, а у зв`язку з професійним захворюванням та погіршенням стану здоров`я, вторинно пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково і 50% втрати працездатності безстроково. Тому беручи до уваги погіршення стану його здоров`я, де його супроводжує частий кашель з виділенням слизового харкотиння, у невеликій кількості, впродовж дня, періодичні напади утрудненого дихання за типом задухи, які виникають після фізичного навантаження та у нічний час, турбують до 3р./тиждень, важкість та свистячі хрипи у грудях, підвищену втому. Наявність негативних явищ в його житті свідчить про постійне перенесення ним больового відчуття та про необхідність проходження лікування, а також на відсутність у нього можливості в достатній мірі реалізувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості його життя та зменшення благ, які він мав до моменту професійного захворювання та втрати працездатності. Негативні явища в його житті не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, тому вважає, що відповідачем має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодження здоров`я внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці, у зв`язку з чим позивач просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду тавідкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 20 квітня 2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання учасники процесу не з`явилися. 
Представник позивача адвокат Заборський О.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, на вимогах наполягає.
Представник відповідача, також, звернулася з заявою, в якій просила проводити розгляд справ за її відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.
Представник відповідача Єфремова Т.О. звернулась до суду з відзивом на позов, зазначивши про необґрунтованість вимог позивача, оскільки виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці». Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем, нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт в шкідливих умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників, у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці. При укладенні трудового договору позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. У свою чергу відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, застосовуючи при цьому повсякчас заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки. Лише факт втрати професійної працездатності не призводить до відшкодування моральної шкоди, оскільки він погашається відшкодуванням позивачу витрат на медичну і соціальну допомогу, виплати одноразової допомоги, яка забезпечує фінансову можливість для соціальної реабілітації позивача. Тому оскільки із спірних правовідносин не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б привести до виникнення у позивача професійного захворювання, відсутня одна із обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні вимог в повному обсязі, з посиланням на необґрунтованість суми позову, яка не відповідає засадам розумності, справедливості та співмірності, а задоволення позову призведе до безпідставного збагачення позивача, просить відмовити у задоволенні вимог.
Відповіді на відзив до суду не надійшло.
Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши письмові докази, надавши оцінку їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд доходить до таких висновків.
Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у період з 13 серпня 2001 року по 01 червня 2007року працював підземним гірником очисного забою дільниці № 2 шахти ім. Артема шахтоуправління з підземного видобутку руди Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», з 01 червня 2007 року до 01 квітня 2008 року працював заступником начальникапідземної дільниці очисного забою шахти ім. Артема; з 01 квітня 2008 року до 15 квітня 2022 року працював начальником підземної дільниці очисного забою шахти ім. Артемата дільниці (підземної) очисного забою шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та з 15 квітня 2022 року до 28 лютого 2023 року працював майстром гірничим (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»(а.с. 13-18 – копія трудової книжки)
Згідно з копією акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15 серпня 2023 рокуза формою П-4 (а.с. 19-23 – копія акту), у ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання за діагнозом: 
1)Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня.
2)Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглуховатість другого ступеня (з легким зниженням слуху).
Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів становить 21 рік 06 місяців.
Причиною виникнення професійного захворювання зазначено:
пил – концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту пилу в пилу від 10 до 70% становила 4,0 мг/м. куб. при нормативному значенні 2,0 мг/м.куб.;
шум – еквівалентиий рівень шуму складав 96 дБА при ГДР 80 дБА. 
Аналогічне викладено у медичному висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 18.07.2023 № 768 (а.с.27-29 – копія висновку), відповідно до якого зазначено діагнози 
Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглуховатість другого ступеня (з легким зниженням слуху) – захворювання професійні. 
Радикулопатіяпопереково-крижова L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами. Недостатній стаж роботи в умовах важкої праці (7 років 05 міс.) не дозволяє віднести захворювання ПНС до категорії професійних.
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу ОСОБА_1 при первинному огляду 07 вересня 2023 рокувстановлено 3 групу інвалідності та з 28 серпня 2023 року 35% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 32-34 – копія витягу).
Згідно витягу № 125/26/142/В від 28 січня 2026 року, з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КП «Криворізька міська лікарня № 1» Криворізької міської ради, позивачу з 28 січня 2026 року встановлено 50% втрати професійної працездатності (а.с. 19-20).
Також встановлено проходження позивачем індивідуальної програми реабілітації інваліда та перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із наявністю у нього професійного захворювання, що підтверджується копіями виписок-епікризів із медичної картки стаціонарного хворого 
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно достатті 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці»,КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності
Оскільки позивачу первинно встановлено 35 % втрати працездатності оглядом МСЕК оглядом з 07 вересня 2023 року та витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 125/26/142/В від 28 січня 2026 рокувстановлено з 28 січня 2026 року 50 % втрати професійної працездатності, а також встановлено наявність пошкодження його здоров`я на виробництві, що надало позивачу право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
У пункті 13Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 квітня 2025 року причинами виникнення професійного захворювання є: важкість праці з перевищенням нормативних значень, встановлених для працівників відповідної категорії, а отже професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «АМКР», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, у зв`язку з чим позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.
Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, з подальшими змінами та доповненнями.
Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок відповідача ПАТ «АМКР».
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить зобставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, відсоток втрати ним професійної працездатності.
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я у повному обсязі неможливе.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третястатті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставістатті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третійстатті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою та будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.
Позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями.Позивач не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному стані.
Тому беручи доуваги характері тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах праці протягом 21 року 06 місяців ПАТ «АМКР», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 50%, щобезумовнотягне засобоюневідворотні зміни,як упрофесійному,так іубуденному життіпозивача, суд вважаєза необхідне, стягнути на користь позивача суму в розмірі 200 000,00 грн. безурахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації та відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Так як позивач, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, то відповідно його слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд,

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я – задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: адвокат Заборський Олександр Валентинович, АДРЕСА_2 
Відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», код ЄДРПОУ 24432974, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1.
Повне рішення складено 24.06.2026.

Суддя         А.В. Ткаченко