Справа № 517/508/26
Провадження № 3/517/237/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року            с-ще Захарівка

Суддя Захарівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андрусова Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП

установив:

До Захарівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП.
Протокол складений інспектором СРПП Відділення поліції № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Літвіновим В.В.
Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення встановлено, що 19 травня 2026 року біля 16 год 20 хв по вул. Центральна в с-щі Затишшя Роздільнянського району Одеської області, водій ОСОБА_1 керував електроскутером «Crosser», державний номерний знак відсутній, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився зі згоди водія за допомогою спеціального технічного пристрою «Drager Alcotest 6810», який показав 4,01 ‰, під відеофіксацію на нагрудну камеру. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 (а) ПДР.
У судове засідання, призначене на 18 червня 2026 року, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином шляхом направлення конверту з судовою повісткою та рекомендованим повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , яке повернулося до суду з відміткою про отримання судової повістки (а.с. 26).
У судове засідання, призначене на 30 червня 2026 року, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . Направлена йому судова повістка про виклик до суду за його місцем реєстрації, повернута суду з відміткою пошти про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29).
Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за запитом судді у справі № 517/508/26 сформовано відповідь № 2785912 від 26 травня 2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).
Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Ураховуючи зазначене, а також те, що повістка про виклик у судове засідання судом направлялася належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , а конверт повернувся на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду.
Також, про судове засідання, призначене на 30 червня 2026 року, ОСОБА_1 повідомлявся через розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про його виклик в судове засідання (а.с. 28).
Крім цього, інформація щодо дат, часу та місця розгляду справи розміщалася на офіційному вебсайті Захарівського районного суду Одеської області, що дозволяло ОСОБА_1 самостійно її переглянути.
При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові у справі № 0870/8014/12 від 15 травня 2019 року, згідно якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 про дату, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Частиною 1 статті 277 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Отже, ураховуючи строки розгляду справи, те, що ОСОБА_1 обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та повідомлений про дати, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, а також ураховуючи, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 130 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за його відсутності.
ОСОБА_1 у судові засідання не з`явився, жодних пояснень суду не надав, а тому суд при прийнятті рішення керується виключно доказами, що додані працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 670034 від 19 травня 2026 року, з якого вбачаються дані про його особу, дату, час, місце, обставини скоєного ним правопорушення, який підписаний останнім без будь-яких зауважень щодо його змісту (а.с. 1), квитанцією аналізаторів парів спирту «Drager Alcotest 6810» від 19 травня 2026 року, згідно якого станом на 19 травня 2026 року у крові ОСОБА_1 виявлено 4,01 ‰ алкоголю. У вказаному акті огляду міститься підпис ОСОБА_1 (а.с. 2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд ОСОБА_1 на стан вживання алкоголю проведений за результатом виявлення ознак алкогольного сп`яніння спеціальним технічним пристроєм «Drager Alcotest 6810», результат огляду позитивний – 4,01 ‰. (а.с. 3), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують реакцію та швидкість реакції від 19 травня 2026 року, з якого вбачається, що у результаті огляду працівниками поліції водія ОСОБА_1 , у останнього виявлені ознаки сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, зміна забарвлення шкірного покриття обличчя), та те, що за результатами виявлення ознак сп`яніння огляд водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою «Drager Alcotest 6820», результат огляду 4,01 ‰ (а.с. 4), з відеозаписів з персонального нагрудного відеореєстратора NC-M6B працівників поліції, які містяться на DVD-R диску 4.7 GB 16х/120 min вбачається, що ОСОБА_1 під час керування скутером зупинений працівниками поліції. При спілкуванні працівників поліції з ОСОБА_1 , у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній погодився. При цьому ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що він дійсно вживав алкогольні напої. У подальшому, ОСОБА_1 продув спеціальний технічний пристрій, який показав позитивну пробу, а саме 4,01 ‰. Після проходження тестування працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП. Надалі працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки передбачені законодавством та ознайомили останнього із складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення. (а.с.10).
Щодо транспортного засобу «Crosser», державний номерний знак відсутній, яким керував ОСОБА_1 суд зазначає таке.
Диспозиція статті 130 КУпАП крім іншого, передбачає відповідальність за керування водіями транспортних засобів з ознаками алкогольного сп`яніння та їх відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Згідно з усталеною практикою, при розгляді адміністративних справ зазначених категорій і, зокрема статті 130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема пункт 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року № 1306, Закон України «Про автомобільний транспорт» з останніми змінами, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» тощо.
Пунктом 1.10. ПДР передбачено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Однак, при цьому, норма статті 130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб – дво - і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Такі зміни також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».
З довідки № 178427-2026 від 20 травня 2026 року наявної в матеріалах справи вбачається, що транспортний засіб – електроскутер «Crosser», яким керував ОСОБА_1 має максимальну конструктивну швидкість 35 кілометрів на годину та споряджену масу 132 кілограма (а.с. 21).
Тобто, транспортний засіб - електроскутер «Crosser», яким керував  ОСОБА_1  відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» відноситься до низькошвидкісних легких електричних транспортних засобів.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Підпунктом «б» частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Отже, з огляду на викладене вище, транспортний засіб - електроскутер «Crosser», яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким в стані алкогольного сп`яніння, настає адміністративна відповідальність, передбачена статтею 130 КУпАП.
Відповідно до копії постанови Захарівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2025 року, яка набрала законної сили 13 січня 2026 року,, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП та на підставі частини 3 статті 30 КУпАП застосоване остаточне стягнення у виді штрафу в сумі 34000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки 6 місяців 29 днів, без оплатного вилучення транспортного засобу (а.с. 9-12).
Згідно з копією постанови Захарівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2026 року, яка набрала законної сили 24 січня 2026 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 51000 гривень (а.с. 13-15).
Відповідно до копії постанови Захарівського районного суду Одеської області від 29 грудня 2026 року, яка набрала законної сили 03 лютого 2026 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років, без оплатного вилучення транспортного засобу (а.с. 16-19).
Відповідальність за частини 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У свою чергу відповідальність за частиною 3 статті 130 КУпАП настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно підпунктом «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, для фіксування огляду водія на стан алкогольного сп`яніння достатньо зафіксувати такий огляд за допомогою технічного пристрою на який здійснюється безперервний відеозапис. При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні пристрої для здійснення такого виду відеозапису.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
До матеріалів справи працівниками поліції доданий відеозапис з персонального нагрудного відеореєстратора, на якому зафіксовано огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного пристрою, що свідчить про дотримання поліцейськими встановленого статтею 266 КУпАП порядку проведення огляду на стан сп`яніння.
З досліджених в судовому засіданні доказів судом установлено, що водій ОСОБА_1 тричі протягом року піддавався стягненню за статтею 130 КУпАП та 19 травня 2026 року всупереч підпункту «а» пункту 2.9 ПДР керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 своїми умисними діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, вчинене особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння та за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з частиною 2 статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Тому, при накладенні стягнення за частиною 3 статті 130 КУпАП суд в силу вимог статті 33 КУпАП не враховує перелічені вище обставини та дані про особу порушника.
Також, ураховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема його рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, де Суд у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм держави Україна.
Санкція частини 3 статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.
З довідки начальника ВнП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області № 178293-2026 від 20 травня 2026 року убачається, що згідно облікових даних ОСОБА_1 посвідчення водія в підрозділах ТСЦ не отримував (а.с. 20).
Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений в постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження №51-944 кмо 23) суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту або в таких порушеннях, вчинених у стані сп`яніння, незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами тому як створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода. 
Незважаючи на те, що у вказаній постанові йдеться про додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вчинення особою кримінальних правопорушень, передбачених статтями 286, 286-1 КК України, але правовий висновок, наведений у ній, підлягає застосуванню і у справах про адміністративні правопорушення при вирішенні питання про можливість застосування додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки незалежно від виду правопорушення, чи то воно є кримінальним, чи то адміністративним, у будь-якому разі, йдеться про той самий захід примусу, а саме про позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з вчиненням правопорушення, а також, у будь-якому разі, має бути дотримана засада справедливості та принцип рівності всіх перед законом при застосуванні цього заходу примусу.
Суд наголошує на тому, що внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями. При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Ураховуючи зазначене, особі, яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення адміністративних правопорушень отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Отже, ураховуючи вказані обставини справи, беручи до уваги особу правопорушника, суд дійшов висновку, що з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненням як ним, так і іншими особами нових правопорушень, на нього необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції за вчинене правопорушення, оскільки в даному випадку таке стягнення повністю досягне мети його застосування, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для накладення більш суворого стягнення, з числа передбачених санкцією частини 3 статті 130 КУпАП, а саме такого стягнення, як адміністративний арешт. Також, на ОСОБА_1 підлягає накладенню додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Крім того, суд ураховує, що санкція частини 3 статті 130 КУпАП передбачає конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.
З довідки начальника ВнП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області № 178293-2026 від 20 травня 2026 року вбачається, що транспортний засіб – електромопед «Crosser» в установленому за ОСОБА_1 не зареєстрований та докази належності його ОСОБА_1 відсутні (а.с. 20).
У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для конфіскації транспортного засобу, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що транспортний засіб належить на праві приватної власності саме ОСОБА_1 .
При вирішенні питання про строк додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд урахує таке. 
Згідно із частинами 2, 3 статті 30 КУпАП позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , згідно постанови Захарівського районного суду Одеської області від 29 грудня 2025 року, будучи позбавленим права керування транспортним засобом на строк 10 років, до закінчення строку дії вказаного стягнення вчинив нове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 130 КУпАП, за яке судом також застосується стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в силу приписів частини 3 статті 30 КУпАП до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення за частиною 3 статті 130 КУпАП слід приєднати невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до частини 2 статті 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
З урахуванням того, що постанова Захарівського районного суду Одеської області від 29 грудня 2026 року набрала законної сили 03 лютого 2026 року, то станом на день винесення даної постанови невідбута ОСОБА_1 частина стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за попередньою постановою суду складає 9 років 7 місяців 3 дні, які в силу частини 3 статті 30 КУпАП підлягають приєднанню.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Отже, з ОСОБА_1 також підлягає стягненню судовий збір в сумі 665 грн 60 коп, сплата якого передбачена пунктом 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір». 
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 23, 33-35, 36, 130, 283, 284 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», суд

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андрусова Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років, без конфіскації транспортного засобу.
На підставі частини 3 статті 30 КУпАП приєднати ОСОБА_1 до накладеного стягнення невідбуту частину стягнення за постановою Захарівського районного суду Одеської області від 29 грудня 2025 року у виді 9 (дев`яти) років 7 (семи) місяців 3 (трьох) днів позбавлення права керування транспортними засобами та накласти остаточне стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених частиною 3 статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 19 (дев`ятнадцять) років 7 (сім) місяців 3 (три) дні, без конфіскації транспортного засобу.
Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів – ГУК в Од.обл./Одеська обл./21081300, код отримувача (за ЄДРПОУ) – 37607526, рахунок отримувача UA848999980313080149000015001, код банку отримувача (МФО) – 899998, код класифікації доходів бюджету - 21081300.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андрусова Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів – ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) – 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету – 22030106.
Згідно із статтею 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
На підставі статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, тобто 102000 гривень, що передбачено статтею 308 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги через Захарівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Постанова може бути пред`явлена до виконання на протязі трьох місяців з дня її винесення.

Суддя