Справа № 465/10845/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року м. Львів
Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О. Б., секретаря судового засідання Глушко С. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

представник позивача – адвокат Приступа Л. Л. через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача різницю між розміром встановленого матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 28 983,49 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 липня 2025 року у місті Львові, на вул. Кульпарківській, 222-Б, на території гаражного кооперативу «Самокат», сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю автомобіля «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом «Honda» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця була застрахована в ПРАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» за полісом № ЕР-227991743 від 11.12.2024 року. Учасники пригоди оформили електронний європротокол відповідно до вимог законодавства, згідно з яким винуватцем ДТП визначено ОСОБА_2 . Страховик здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в сумі 30 411,06 грн лише 07 жовтня 2025 року на підставі страхового акту № 3445/19223/59/25 від 06.10.2025 року, тобто з порушенням встановлених строків. При цьому виплачена сума не покриває фактичні витрати на відновлення транспортного засобу. З метою визначення реального розміру завданих збитків позивач звернувся до експертної установи ТзОВ «Експертиза». Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № 64 від 20 жовтня 2025 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda» становить 59 394,55 грн. Після отримання висновку експерта, 29 жовтня 2025 року представник позивача звернувся до ПРАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» із заявою про перегляд розміру страхового відшкодування та виплату різниці у сумі 28 983,49 грн. Листом від 18 листопада 2025 року страховик відмовив у задоволенні цієї заяви, посилаючись на відсутність правових підстав. У зв`язку з цим позивач не має іншого способу захисту свого порушеного права, окрім звернення до суду, та просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 04.12.2025 року вказану позовну заяву передано за підсудністю для розгляду до Залізничного районного суду м. Львова.
У зв`язку з наведеним, справу було передано для автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 17.02.2026 року матеріали справи передані на розгляд судді Постигач О. Б.
Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
16 березня 2026 року від представника відповідача – адвоката Гусєва П. В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на вказану позовну заяву. Відзив мотивовано тим, що представник відповідача зазначає, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Mercedes-Benz» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР227991743. Після отримання повідомлення про ДТП та заяви позивача про виплату страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» направило аварійного комісара для огляду транспортного засобу відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представником страховика проведено огляд пошкодженого автомобіля та визначено розмір шкоди у строки та в порядку, передбачені законодавством. На підставі проведеного огляду складено звіт, згідно з яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda» становила 94 176,52 грн з ПДВ, а ринкова вартість автомобіля до ДТП – 76 280,00 грн з ПДВ. Зазначає, що на підставі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем виплачено суму страхового відшкодування як різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у сумі 30 411,06 грн. Крім цього, представник відповідача звертає увагу, що позивач для визначення розміру шкоди надав висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи, який складено з порушенням норм Наказу Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, яким затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а також ст. 33–34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, у висновку не було визначено вартість транспортного засобу у пошкодженому стані, використано неоплачені рахунки СТО для формування вартості замінених деталей, а показники одометра на момент огляду не були враховані. Крім того, представник відповідача зазначає, що рахунок СТО не є оцінкою в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не може використовуватися як база для визначення шкоди. Таким чином, сплачене страхове відшкодування відповідає вимогам закону і було визначене з дотриманням усіх передбачених законодавством процедур та правил, а отже відповідач вважає позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
20 березня 2026 року від представника позивача – адвоката Приступи Л. Л. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій заперечуючи доводи, викладені у відзиві відповідача, представник позивача зазначив, у позовній заяві не ставиться під сумнів факт виконання страховиком обов`язку щодо огляду пошкодженого транспортного засобу, а предметом є виключно незгода позивача з розміром страхового відшкодування, визначеним відповідачем. Зазначає, що позивач виконав свій обов`язок щодо забезпечення збереження пошкодженого транспортного засобу у стані після ДТП та надав можливість представнику страховика провести його огляд. Представник позивача вказує, що визначений страховиком розмір страхового відшкодування не відповідає фактичному розміру завданих збитків, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до судового експерта для проведення автотоварознавчої експертизи, результати якої були надані відповідачу. Крім того, звертає увагу суду на те, що огляд транспортного засобу від імені відповідача проводився у місті Львові, однак матеріали справи не містять відомостей щодо кваліфікації особи, яка здійснювала такий огляд, а звіт складено оцінювачем, який фактично не здійснював особистого огляду транспортного засобу, що ставить під сумнів об`єктивність та повноту проведеної оцінки. Натомість висновок судового експерта, наданого позивачем, містить усі необхідні дані та відповідає вимогам чинного законодавства і Методики, у тому числі включає показники, на відсутність яких безпідставно посилається відповідач. Таким чином, представник позивача вважає доводи відзиву необґрунтованими та не спростовують заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим він просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.07.2025 року по вул. Кульпарківській, 226Б сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Honda» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Учасники ДТП скористались правом, визначеним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому зазначена схема ДТП, прізвище водіїв, назви транспортних засобів та їх пошкодження /а.с. 8-11/.
Власником транспортного засобу «Honda» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 08.11.2019 року /а.с. 7/.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «СК «Інтер-Поліс», що підтверджується полісом обов`язкового страхуваня цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/225309808, який діяв на дату ДТП /а.с. 12/.
Позивач 05.07.2025 року звернувся до ПАТ «СК «Інтер-Поліс», із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування за полісом серії ЕР № 225309808/а.с. 13-14 зворот/.
За результатами огляду 06.08.2025 року транспортного засобу «Honda» д.н.з. НОМЕР_2 складено відповідний Акт № 43665 із зазначенням характерних ушкоджень /а.с. 89 зворот/.
Згідно зі звітом № 43665 ТОВ «ЕК «Фаворит-Ассистанс», про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26.09.2025 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 складає 94 176,52 грн. з ПДВ, а вартість транспортного засобу «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 – 76 280,00 грн. з ПДВ /а.с. 82-89/.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 43665 від 26.09.2025 року, аркуші перевірки даних та розрахунку суми страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 у результаті його пошкодження при дорожньо-транспортної пригоди склала 94 176,52 грн. /а.с. 90-99/.
Із висновку ТОВ «ЕК «Фаворит-Ассистанс» про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу від 29.09.2025 року № 44334, ринкова вартість транспортного засобу «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 до пошкодження становить 76 280,00 грн., вартість відновлювального ремонту – 94 176,52 грн., ринкова вартість колісного транспортного засобу становить 45 818,94 грн. Загалом, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу склала 30 461,06 грн. /а.с. 105-107/.
Відповідно до копії квитанції про безготівкове зарахування переказу від 07.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 виплачено відповідачем ПАТ «СК «Інтер-Поліс» страхове відшкодування в розмірі 30 411,06 грн. /а.с. 15/.
Сторонами не заперечується, що ПАТ «СК «Інтер-Поліс» виплатило ОСОБА_1 30 411,06 грн. страхового відшкодування, однак позивач не погоджується з таким.
З матеріалів справи також встановлено, що 29.10.2025 року представник позивача – адвокат Приступа Л. Л. звертався до відповідача із заявою про перегляд розміру страхового страхового відшкодування на суму 28 983,48 грн., проте вимога сторони позивача не була виконана відповідачем /а.с. 16/.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано висновок експерта Галамая Я. І. № 64 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи від 20.10.2025 року згідно Договору № 355 від 06.10.2025 року та висновок № 64 огляду та дослідження колісного транспортного засобу з додатками, згідно яких вартість відновлювального ремонту мотоцикла «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 , від виявлених при обстеженні 06.10.2025 року його пошкоджень внаслідок ДТП 03.07.2025 року, в цінах на вказану дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали, становить 163 178,54 грн. Ринкова вартість мотоцикла «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 , на 03.07.2025 року до моменту пошкодження у ДТП, становить 136 059,00 грн. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових мотоцикла «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 внаслідок його пошкодження у ДТП 03.07.2025 року, з врахуванням результатів його обстеження 06.10.2025 року, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали, становить 59 394,55 грн. Ринкова вартість мотоцикла «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 в пошкодженому стані після ДТП 03.07.2025 року, становить 76 664,15 грн. Вартість матеріального збитку завданого власнику мотоцикла «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок його пошкодження у ДТП 03.07.2025 року, з врахуванням результатів його обстеження 06.10.2025 року, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали, становить 59 394,55 грн. /а.с. 19-25, 26-31/.
Вирішуючи вказаний спір суд виходить з таких мотивів та положень закону.
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно із ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Спеціальним нормативно-правовим актом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
20.06.2024 року набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025 року, та у зв`язку із чим втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.
Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024 року, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Враховуючи наведене, незважаючи на те, що страховий випадок мав місце 03.07.2025 року, поліс № ЕР/225309808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів діяв з 11.12.2024 року по 10.12.2025 року, відтак до спірних правовідносин щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слід застосовувати положення Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон).
Згідно зі ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів.
Відповідно до ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страховий випадок – подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) – грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Згідно з ст. 94 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником або відповідно до законодавства під час укладення договору страхування або внесення змін до такого договору.
У договорі страхування в межах страхової суми можуть визначатися ліміти відповідальності страховика за окремим об`єктом страхування, страховим ризиком або страховим випадком, групою страхових ризиків та/або страхових випадків тощо.
При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах дійсної вартості майна за цінами і тарифами, що діють на день укладення договору страхування або внесення змін до такого договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.
Відповідно до ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Позивач в позові зазначає, що ПАТ «СК «Інтер-Поліс» виплатило йому суму страхового відшкодування 30 411,06 грн., та посилаючись на висновки судового експерта Галамая Я. І. № 64 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи від 20.10.2025 року згідно Договору № 355 від 06.10.2025 року та висновок № 64 огляду та дослідження колісного транспортного засобу з додатками, просив стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування, що становить 28 983,49 грн. (59 394,55 грн. (вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження) – 30 411,06 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування). 
Відповідно до п. п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.
Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.
При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст. ст. 29, 36 Закону № 1961-IV), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону №1961-IV).
Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 20.03.2019 по справі № 522/438/18, від 20.03.2019 по справі № 695/882/15-ц.
Щодо доводів представника відповідача про недопустимість висновку експерта, наданого позивачем, суд зазначає таке.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
У ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року (справа № 753/21177/16-ц), від 03 червня 2021 року (справа №461/2217/19), визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами).
У постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 362/3680/17 суд дійшов до висновку, що ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі є неможливим без визначення відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
Відповідно до ч. 2, 3 ст.102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч. 7 ст. 102 ЦПК України).
Висновок експерта згідно зі ст. 110 ЦПК України є доказом, який не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.
Тобто, експертиза може проводитися до звернення особи до суду з відповідним позовом, однак, вона повинна стосуватися безпосередньо обставин, явищ, речей тощо, які безпосередньо стануть предметом судового дослідження.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 192/875/17, провадження № 61-12580ск19, від 15 червня 2022 року у справі № 462/3625/15-ц, провадження № 61-3226св21.
Незгода сторони у справі з висновком експерта, неповнота його відповідей є підставою для пропонування експертам дати усні пояснення до свого висновку, а так само для призначення додаткової чи повторної експертизи у межах справи, у якій призначалася судова експертиза, відповідно до вимог ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року, суд зазначив що у ст. 106 ЦПК України передбачена можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. У частині 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Натомість страхова компанія склала звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, яким визначила лише попередні виплати по справі та ринкову вартість автомобіля. У свою чергу у висновку експерта, наданого позивачем, встановлена ринкова вартість мотоцикла до ДТП та після ДТП у пошкодженому стані, як цього вимагає ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Надаючи оцінку доводам представника відповідача про те, що його не було повідомлено про огляд пошкодженого транспортного засобу для складення висновку за замовленням позивача, суд зважає на те, що відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.
З вказаного слідує, що вимога про виклик заінтересованих осіб для проведення технічного огляду транспортного засобу, а також їх присутність, не є імперативною вимогою, та визначається на розсуд замовника дослідження, у разі наявності відповідної потреби.
Окрім цього, варто зауважити, що відповідачем не наведено об`єктивних даних про те, що відсутність останнього під час проведення огляду пошкодженого транспортного засобу призвела до неправильності чи неправомірності виявлених пошкоджень та наданих оцінювачем розрахунків.
У постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Суд дійшов переконання, що висновок судового експерта Галамая Я. І. № 64 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи від 20.10.2025 року згідно Договору № 355 від 06.10.2025 року та висновок № 64 огляду та дослідження колісного транспортного засобу з додатками об`єктивно визначає вартість пошкоджень мотоцикла «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 , є повними, чіткими, послідовними, не містять розбіжностей, проведені за точною ідентифікацією мотоцикла позивача, узгоджується з іншими матеріалами справи, складені згідно з вимогами ст. 106 ЦПК України, містить попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та відповідає вимогам чинного законодавства.
Відтак, суд не бере до уваги наданий відповідачем звіт № 43665 ТОВ «ЕК «Фаворит-Ассистанс», про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26.09.2025 року, оскільки такий спростований наданими позивачем висновками судового експерта Галамая Я. І. № 64 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи від 20.10.2025 року згідно Договору № 355 від 06.10.2025 року та висновок № 64 огляду та дослідження колісного транспортного засобу з додатками.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За наведеного, враховуючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та беручи до уваги, що згідно полісу № ЕР/225309808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.12.2024 року страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 160 000,00 грн., суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 28 983,49 грн. є підставними і підлягають до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні до суду позивачкою сплачено 1 211,20 грн. судового збору.
Позовні вимоги задоволені, а тому судовий збір у вказаному розмірі слід покласти на відповідача.
Відповідно до норм статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 року №712/4126/22 (14-123цс23) відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
Оскільки судом взято до уваги висновок судового експерта Галамая Я. І. № 64 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи від 20.10.2025 року згідно Договору № 355 від 06.10.2025 року та висновок № 64 огляду та дослідження колісного транспортного засобу з додатками, за проведення якого позивач сплатив на рахунок ТОВ Фірма «Експертиза» - 7 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 09.10.2025 року № 8393-4334-6118-5398 /а.с. 18/, то витрати на відшкодування проведення указаної експертизи слід покласти на відповідача. 
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат у справі, до суду надано: Договір про надання правничої допомоги від 20.11.2025 року № 01-11-25, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВМ», предметом якого виступають зобов`язання адвоката надавати юридичну (правничу) допомогу для позивача; Акт прийому-передачі наданих послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від від 20.11.2025 року № 01-11-25, в якому зазначено про те, що вартість наданих послуг адвокатом становить 10 000,00 грн. та платіжну інструкцію від 20.11.2025 року № 8397-6711-6417-8143 /а.с. 32, 33, 34/.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 року у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 року у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22 зазначив, що керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. 
Відтак, оскільки відповідачем не надано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст. ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 133, 137, 141, 211, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 28 983 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) гривні 49 копійок.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_1  судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс», код ЄДРПОУ: 19350062, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69.

Суддя: Постигач О. Б.