Дата документу 29.05.2026
Справа № 501/4548/19
1-кп/501/70/26 

ВИРОК
Іменем України
29 травня 2026 року       м. Чорноморськ
Чорноморський міський суд Одеської області, головуючий суддя ОСОБА_1 
Секретар судового засідання – ОСОБА_2 
Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12019160160000222
прокурор – ОСОБА_3 
Захисник – ОСОБА_4 
Потерпілий – ОСОБА_5 
Обвинувачені:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м.Татарбунари Одеської області, з вищою освітою, одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_6 відповідно до наказу начальника ГУНП в Одеській області № 1181 о/с від 10.08.2018, будучи призначеним на посаду інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції № 3 Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, маючи спеціальне звання «старший лейтенант поліції», спільно з особою, кримінальне провадження відносно якої виділені в окреме провадження, який перебував на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, будучи відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами правоохоронного органу, 22.03.2019 у денний час доби, біля 14 год. 00 хв., у напрямку м. Одеса, біля АЗС «АМІК», розташованої у м. Чорноморську, неподалік с. Молодіжного Овідіопольського району Одеської області, діючи всупереч вимогам ст.ст. 1, 2, 3, 7, 17, 23, 59 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 21, 28, 29, 30 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших вимог діючого законодавства України, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав і повноважень, що супроводжувалось застосуванням насильства, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого ОСОБА_5 . 
Так, відповідно до розстановки нарядів Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області та плану завдання, затверджених керівництвом відділення, 22.03.2019 о 09 год. 00 хв. автопатруль на службовому автомобілі «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 на синьому фоні, позивний « ОСОБА_7 », у складі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 та ще двох поліцейських, розгляд обвинувачення відносно яких за цим вироком судом не здійснюється, після проходження відповідних інструктажів, заступили на денне чергування для виконання службових обов`язків, пов`язаних із забезпеченням публічної безпеки, наглядом за дорожнім рухом, забезпеченням його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-шляховій мережі у м. Чорноморську Одеської області.
Приблизно о 14 год. 00 хв. у напрямку м. Одеса, біля АЗС «АМІК», розташованої у м. Чорноморську, неподалік с. Молодіжного Овідіопольського району Одеської області, за допомогою гучномовця поліцейські зупинили автомобіль «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 та усно пред`явили вимогу водію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надати водійське посвідчення та документи на транспортний засіб, повідомивши, що ОСОБА_5 нібито порушено ПДР при обгоні транспортного засобу. У свою чергу, ОСОБА_5 просив надати підтверджуючі документи вчиненого адміністративного правопорушення (фото-, відео- фіксацію адміністративного правопорушення).
Обурившись на мотивоване заперечення ОСОБА_8 , старший сержант поліції, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, явно виходячи за межі своїх повноважень, висловив погрози застосувати фізичне насильство щодо ОСОБА_5 та у подальшому, реалізуючи свій злочинний намір, разом зі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , із застосуванням грубої фізичної сили, яка виразилась у нанесені тілесних ушкоджень, витягнули ОСОБА_5 із його транспортного засобу, при цьому поліцейський, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, з пасажирської сторони автомобіля потерпілого, за допомогою ніг наносив ОСОБА_5 тілесні ушкодження та намагався вибити його з водійського сидіння, а поліцейський ОСОБА_6 з водійської сторони витягував ОСОБА_5 та всупереч посадової інструкції застосував до ОСОБА_5 спеціальний засіб «сльозогінний газ».
У подальшому, коли старшому лейтенанту ОСОБА_6 та старшому сержанту, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, вдалося витягнути ОСОБА_5 із власного транспортного засобу та він не вчиняв жодного опору, вказані працівники поліції безпідставно, явно перевищуючи свої службові повноваження продовжували застосовувати відносно ОСОБА_5 фізичну силу та наносити останньому тілесні ушкодження у різні частини тіла, від дії яких останній впав на асфальт та працівники поліції почали заламувати руки ОСОБА_5 , при цьому поліцейський ОСОБА_6 одною рукою наносив удари в район печінки, а поліцейський, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, став ОСОБА_5 на ноги та зафіксував його рух, при цьому, вказані поліцейські знаючи про відсутність законних підстав для затримання ОСОБА_5 , без передбачених законом підстав, застосували до нього спецзасіб - кайданки та посадили його на заднє сидіння службового автомобіля поліцейських «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 на синьому фоні.
Далі, продовжуючи свою протиправну діяльність, старший лейтенанти поліції ОСОБА_6 та старший сержант поліції, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, безпідставно здійснили огляд автомобіля «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 та особистих речей ОСОБА_5 - барсетки та вилучили з неї посвідчення водія (серії НОМЕР_3 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, а також вилучили ключі від автомобіля, якими зачиняли транспортний засіб, при цьому обов`язкових протоколів огляду речей не склали.
Таким чином, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 та старший сержант поліції, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, в порушення вимог ч. 1 ст. 259, ч. 1, ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 261, ч. 5 ст. 264 ст. 265-1 КУпАП, п.п. 3, 5, 12 розділу ІІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01.12.2015 № 1498/27941, та п.п. 3-4 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1086, без доставлення правопорушника до відділення поліції, складання протоколу про адміністративне затримання, безпідставно здійснили огляд особистих речей ОСОБА_8 – автомобіля «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 , барсетки та вилучили з неї посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, а також вилучили у ОСОБА_5 ключі від автомобіля, при цьому обов`язкових протоколів не склали.
У подальшому, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 та старший сержант поліції, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, на службовому автомобілі поліцейських «Toyota Prius» номерний знак НОМЕР_1 на синьому фоні, доставили ОСОБА_5 до приміщення Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУІПІ в Одеській області, яке розташоване за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Хантадзе, 15, при цьому, по дорозі до відділку поліції поліцейський ОСОБА_6 , який сів на заднє сидіння службового автомобіля; не зважаючи на фізичне утримання ОСОБА_5 у стислому просторі, умисно затиснув йому кайданки, чим заподіяв сильний фізичний біль і тілесні ушкодження.
Далі, по приїзду до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, працівник поліції, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, без законних на те підстав, у службовому кабінеті, який розташований на першому поверсі адміністративної будівлі Чорноморського ВП, протримав ОСОБА_5 тривалий час, не повідомивши його про причину затримання, не знявши кайданки та не повідомивши близьких родичів про його затримання.
Своїми умисними діями, які явно виходили за межі наданих їм службовим повноважень, інспектор - черговий сектору реагування патрульної поліції № 3 Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 4 Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області старший сержант поліції, розгляд обвинувачення відносно якого за цим вироком судом не здійснюється, спричинили ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді струс головного мозку, рани обличчя, садни правої верхньої кінцівки, синця пахвової ділянки праворуч, забою ліктьового суглобу праворуч, правого променево-зап`ясткового суглобу та поперекової ділянки праворуч, що призвели до короткочасного розладу здоров`я та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № 434 від 18.06.2019.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 365 КК України - перевищення службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого.
Кримінальний кодекс України:
Стаття 365. Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу
1. Перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, -
2. Дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, -
караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він, разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були в складі групи патрулювання. Приблизно о 14:00 годині по вул. Перемоги вони побачили, як потерпілий ОСОБА_5 на автомобілі виїхав на зустрічну смугу при обгоні. Порушення ПДР було очевидним, оскільки ОСОБА_5 створив їм аварійну ситуацію (виїхав перед ними на зустрічну смугу). Вони почали переслідувати автомобіль і зупинили його. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 направилися до водія, а він залишався в патрульному автомобілі і вводив інформацію за допомогою планшету. Коли він підійшов приблизно через 15 хвилин, то побачив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вимагають у водія документи (він чув як ті декілька разів просили в того документи), ОСОБА_10 дав йому мобільний телефон і попросив його знімати відеозапис. Він сприймав дії ОСОБА_5 , який навіть не надавав документи, не назвався, як злісна непокора, що є підставою для адміністративного затримання. ОСОБА_10 попередив про застосування фізичної сили, оскільки той не виконує законні вимоги працівників поліції. В салоні автомобіля ОСОБА_5 були пасажири і ОСОБА_9 сказав тим, що водій далі не поїде. ОСОБА_9 відкрив двері з боку водія і за ворот одягу намагався дістати того разом з ОСОБА_10 . Водій намагався втекти, а він схопив того за рукав, і повернув. Водій фізично опирався і вони намагалися надягти тому кайданки. Наділи кайданки, привезли в поліцію для складання протоколу. Кайданки надягли через те, що потерпілий чинив активний опір. Кайданки були лише у ОСОБА_10 , мабуть він і надягнув їх, він стояв поруч і не надягав кайданки. Таким чином вони здійснили затримання, утримання і застосували кайданки. Він не спричиняв ОСОБА_5 тілесні ушкодження, не було ударів, умислу завдати тілесні ушкодження. Не пам`ятає, чи падав ОСОБА_5 , той крутився, лежачи на асфальті. Він не пам`ятає, як саме ОСОБА_5 опинився на асфальті, можливо хтось з поліцейських застосував прийом, це було необхідно. Вони діяли з метою припинити активний супротив працівникам поліції, надіти кайданки, які надягав не він. Автомобіль ОСОБА_5 зачинили. Протокол огляду, обшуку не складалися – такі дії не проводилися. Ключ від автомобіля він дістав з замку запалення, закрив автомобіль. Документи ОСОБА_5 не вилучалися, поклав ключ від автомобіля в сумку ОСОБА_5 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поміщали ОСОБА_5 до службового автомобіля. ОСОБА_5 самостійно надав документи в поліції при складанні протоколу. В поліції провели поверхневий огляд ОСОБА_5 , нічого не вилучали. Не пам`ятає, щоб хтось заходив з пасажирського сидіння, слізогінний газ ніхто не застосовував. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 примусово дістали потерпілого з салону автомобіля, наділи кайданки через активний супротив ОСОБА_5 . Коли той був на землі, то ударів йому ніхто не завдавав. Дорогою ОСОБА_5 не скаржився на біль від кайданок, не пам`ятає чи просив потерпілий послабити їх. Він бачив садно на лобі потерпілого, припускає, що той сприщив його собі коли намагався викрутитися на землі. Тілесні ушкодження на тулубі з`явилися можливо через те, що коли того схопили за куртку, той вдарився об автомобіль і впав на асфальт. Вони діяли в рамках застосування необхідної сили для затримання правопорушника, відповідно до законодавства. На місці були свідки – в салоні автомобіля ОСОБА_5 декілька осіб. Свідки не висловлювалися до них, йому невідомо де ті знаходилися, коли вийшли з автомобіля. ОСОБА_5 вимагав від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 докази свого порушення, ОСОБА_5 поводився агресивно, висловлював образи, робив спробу втекти. В приміщенні поліції ОСОБА_5 висловлювався нецензурно на його адресу. В поліції потерпілий ОСОБА_5 нецензурно висловлювався на ОСОБА_10 . Тітка ОСОБА_5 зайшла до начальника відділу поліції, і коли той їх викликав то вони пояснили, що ними зафіксовано затримання. ОСОБА_5 не просив медичної допомоги, а просив подзвонити рідній тітці. Йому відомо про події в кабінеті ОСОБА_10 з матеріалів справи та зі слів ОСОБА_10 . Під час складання протоколу ОСОБА_10 вносив анкетні відомості з посвідчення водія ОСОБА_5 , який останній надав. Після чого посвідчення водія залишилося у ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_5 треба було вести до лікарні. ОСОБА_10 віддав посвідчення водія комусь з родичів ОСОБА_5 в приміщення поліції, коли ОСОБА_5 вже був в лікарні. Швидку допомогу викликала дружина ОСОБА_5 , яка приїхала приблизно через 40 хвилин. ОСОБА_5 доставили до лікарні, звідки повідомили про надходження ОСОБА_5 з тілесними ушкодженнями. Вони прибули на виклик, в лікарні намагалися з`ясувати діагноз та подробиці. Відносно ОСОБА_5 він склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, однак в суд приходили родичі ОСОБА_5 , проявляли тиск на суд, а від них вимагали грошове відшкодування. За порушення ПДР протокол спочатку складав ОСОБА_10 , однак ОСОБА_5 повідомив невірну адресу і ОСОБА_9 переписав протокол. За результатами службового розслідування його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за неналежне документування, а не за незаконні дії.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що підробляв в таксі, коли в кінці березня 2019 року він їхав то на вимогу світлового сигналу патрульного автомобіля зупинився, троє поліцейських підійшли, сказали, що він порушив ПДР, на що він просив докази порушення і представитися. Ті вигнали пасажирів, вимагали документи. Він не передав і не показав документи, оскільки хотів надати після того, як ті нададуть докази і представляться. Коли він мав намір знімати поліцейських на телефон, ті вихопили його в нього з рук та почали витягувати його з автомобіля: ОСОБА_10 через сидіння пасажира виштовхував його ногами, ОСОБА_6 забризкав йому очі газом. ОСОБА_6 та ОСОБА_11 руками витягали його з боку водія. Втрьох вони витягали його з автомобіля. Він впав на асфальт і йому завдавали удари в район печінки, надягали кайданки. ОСОБА_6 оглядав барсетку, звідки витягнув вміст. Коли він лежав на асфальті обличчям вниз, то ОСОБА_10 стояв справа і бив ногою, ОСОБА_6 ззаду придавлював за ноги, бив по проміжності, ОСОБА_9 зліва заламував руки. Це за фільмували пасажири, які стояли на зупинці на відстані приблизно 10 метрів. В поліції, в кабінеті, він просив ОСОБА_10 зняти кайданки та дати телефон подзвонити, однак той мовчки складав документи. Коли побачив в коридорі знайомого, то попросив того подзвонити дружині, і та приїхала. Кайданки з нього не знімали, він пробув в них протягом години. Викликали швидку допомогу і його забрали в лікарню, куди приїхали ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які повернули документи. Перед застосуванням сили поліцейські не попереджали, що будуть застосовувати силу. Після цієї події у нього протягом півтора роки була оніміла рука.
Свідок обвинувачення ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною потерпілого. Приблизно о 14 – 15 годині по телефону якийсь чоловік повідомив, що її чоловіка побили і той зараз в поліції. В поліції вона побачила потерпілого ОСОБА_5 , який був побитий, в кайданках, у того були синці на животі та на лобі. ОСОБА_10 був за столом, де лежало посвідчення водія її чоловіка. На її запитання, чому побили її чоловіка ОСОБА_10 відповів, що той не давав документи. Вона просила зняти кайданки, однак не знімали. У ОСОБА_5 був брудний одяг в крові. У того були свіжі синці, садна обличчя, тріснута шкіра на зап`ястку, яких не було зранку. У ОСОБА_5 очі були дуже червоні, опуклі, той казав, що йому бризнули слізогінним газом, троє побили не за що. Їй відомо, що били ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . ОСОБА_10 казав, що не буде викликати швидку, оскільки треба оформити документи. Коли вона пішла до начальника відділу, то викликали швидку допомогу і чоловіка забрали в лікарню, де були знайомі, родичі. Вона повернулася до поліції, шукала начальника, хотіла повернути ключі та документи на автомобіль, який залишився на дорозі. Вона почала писати заяву, коли зайшов ОСОБА_6 , поклав ключ від автомобіля і заперечував, що це він поклав. Наступного дня вона пішла до начальника відділу поліції і їй віддали посвідчення. В автомобілі вона виявила, що речі в бардачку були перемішані, розкидані документи. Ввечері того ж дня чоловік повернувся додому, однак йому стало погано і його знову забрали в лікарню, де він перебував близько тижня. Були свідки події, дівчина прислала відеозапис, казала, що бачила, як потерпілого били і знімала. Зі слів чоловіка, більше били його ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , а третій ( ОСОБА_9 – тримав).
Свідок обвинувачення ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що потерпілий ОСОБА_5 є її племінником. Її секретарка по телефону повідомила, що племінник побитий знаходиться в поліції. Коли вона приїхала в поліцію, у того було побите обличчя, садна, розбита бров, забруднений одяг, він сидів на стільці, а руки були позаду в кайданках синюшного кольору. На її запитання поліцейські відповідали, що ОСОБА_5 агресивно поводився, не давав документи. Поліцейських просили послабити кайданки, звільнити руки, однак ті казали, що бояться. Вона розповіла про це начальнику відділу поліції, руки ОСОБА_5 звільнили від кайданок, в яких він перебував приблизно 30–40 хвилин. На її вимоги потерпілого відвезти в лікарню. Зі слів потерпілого той керував автомобілем, його зупинили поліцейські, вимагали вийти, на що він просив повідомити причину зупинки. Поліцейські відкрили двері, витягли з-за керма, почали бити його.
Свідок обвинувачення ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що вдень, в березні 2019 р. він був в приміщенні відділу поліції, де в холі побачив ОСОБА_5 , руки якого були позаду в кайданках, очі були червоні і сльозилися, той був «помятий», зі слідами крові. ОСОБА_5 просив про допомогу, казав, що того побили по нирках, балончиком заприскали очі, забрали телефон, не дають подзвонити, на що ОСОБА_10 , який був поряд, казав, що той чинив супротив. Потерпілий повідомив йому номер телефону ОСОБА_13 та просив подзвонити їй, і він передав повідомлення секретарю останньої. Він робив фотознімки, оскільки ситуація здалася дивною. ОСОБА_5 казав, що він водій, поліцейські витягли з автомобіля, побили, забризкали балончиком».
Свідок обвинувачення ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що є знайомою потерпілого, коли дізналася про подію то прибула до лікарні, де побачила ОСОБА_5 на кріслі-каталці, на животі того бачила синці, ушкодження на обличчі, після цього той лікувався. Зі слів ОСОБА_5 , той їхав на автомобілі, його зупинили патрульні поліцейські, він спитав причину зупинки, ті не хотіли давати документи, витягали з машини, оскільки він не виходив з машини, наскільки вона розуміє – відстоював свої права. ОСОБА_5 казав, що нічого не порушував, а поліцейські казали тому, що порушував ПДР.
Свідок обвинувачення ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що перебуває в дружніх стосунках з потерпілим. За повідомленням дружини потерпілого вона приїхала в лікарню, у ОСОБА_5 було побите обличчя, червоні очі, склери, синці на животі, сліди від наручників, він казав, що його побили, виштовхували ногами з автомобіля, бризкали в очі, одягли кайданки.
Свідок обвинувачення ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що працює разом родичками потерпілого: ОСОБА_13 та ОСОБА_18 . Хтось зателефонував ОСОБА_13 і повідомив, що племінника арештували і ведуть в поліцію. ОСОБА_13 і ОСОБА_18 відпросилися і поїхали до потерпілого. Після закінчення робочого дня ОСОБА_18 попросила під`їхати в лікарню і допомогти. Вона бачила в лікарні ОСОБА_5 на інвалідному візку, у того були синці і перебинтована рука. Більше синців було з однієї сторони обличчя, подряпина. На допиті казала, що ОСОБА_5 підняв футболку, під якою була ушкоджена вся права сторона. Зі слів ОСОБА_5 у того відбувся конфлікт з представниками поліції, які його побили.
Свідок обвинувачення ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що 22.03.2019 р. вона разом зі своїм братом, його дівчиною та 2 дітьми їхали на автомобілі таксі, водієм якого був ОСОБА_5 . За ними поїхав автомобіль поліції. Після зупинки поліцейські стояли біля автомобіля (двоє поліцейських підійшли з боку водія). Не пам`ятає, щоб ті пояснювали причину зупинки. Діти злякалися і вони вийшли з автомобіля. Водій був незадоволений, що його зупинили, не пам`ятає, чи відмовлявся той передати документи. Подальші події бачила здалеку, коли вони перебували біля зупинки громадського транспорту. Бачила автомобіль і людей біля автомобіля. Водій або сидів або лежав на землі, а поліцейські були біля нього. Що відбувалося до того, вона не бачила. Не бачила, як водій опинився на землі. Чула крики водія. Вона знімала на мобільний телефон. Знятий відеозапис передавала оператору таксі. Відеозапис вона майже відразу видалила, не розміщувала в інтернеті.. Не пам`ятає ударів. В їх присутності спілкування водія та поліцейських тривало декілька хвилин (від 2 до 10 хвилин).
22 березня 2019 р. ОСОБА_5 звернувся до начальника Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про те, що працівники поліції 22.03.2019 р. побили його при затриманні та нанесли тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 203).
26 березня 2019 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 2, 3 ст. 365 КК України, що полягав у спричиненні працівниками поліції тілесних ушкоджень ОСОБА_20 (т. 1 а.с. 170, 190). 
Старший сержант поліції ОСОБА_10 призначений на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області наказом № 1087о/с від 06.07.2017 р. (т. 3 а.с. 51).
Молодший лейтенант поліції ОСОБА_6 призначений на посаду інспектором-черговим сектору реагування патрульної поліції № 3 Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області наказом № 1181о/с від 14.08.2018 р. (т. 3 а.с. 52 – 53).
Обвинувачений ОСОБА_6 прийняв присягу на вірність Українському народові (т. 3 а.с. 72).
Ознайомлені з посадовою інструкцією інспектора групи реагування патрульної поліції: ОСОБА_6 30.11.2018 р. (т. 3 а.с. 46), ОСОБА_10 30.11.2018 р. (т. 3 а.с. 47).
Поліцейські ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 22.03.2019 р. з 09:00 години заступили в наряд з охорони громадського порядку, відповідно до даних книги служби нарядів (т. 1 а.с. 237 – 244).
ОСОБА_5 22.03.2019 р. був доставлений до відділу поліції інспектором ОСОБА_10 о 14:10 годині, згідно з даними журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Чорноморського ВП, та о 15:55 годині був госпіталізований (т. 1 а.с. 234 – 236).
Відповідно до даних ідентичних рапортів поліцейських: ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 230 – 231), ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 228 – 229) та ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 232 – 233) від 22.03.2019 р., фізичне насильство було застосовано до ОСОБА_5 через ігнорування тим законних вимог працівників поліції.
В ході огляду, відповідно до даних протоколу від 08.04.2019 р., були оглянуті фотознімки потерпілого ОСОБА_5 зі слідами тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 1 – 15).
Потерпілий ОСОБА_5 впізнав серед пред`явлених осіб за фотознімками ОСОБА_6 , який застосував відносно нього спецзасіб сльозогінний газ, коли він перебував в автомобілі, бив його по тулубу, безпідставно відкрив його сумку та вилучив звідти його документи на транспортний засіб, затиснув ще дужче кайданки, після чого віддав в лікарні ОСОБА_13 технічний паспорт на автомобіль та страховий поліс, а його дружині ОСОБА_6 віддав ключі від його автомобіля, про що свідчать дані протоколу від 07.06.2019 р. (т. 2 а.с. 21 – 23).
Свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_6 як особу, який 22.03.2019 р. приходив до Чорноморської міської лікарні та віддав технічний паспорт та страховий поліс від автомобіля, належному ОСОБА_5 , відповідно до даних протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками (т. 2 а.с. 36 – 38).
Свідок ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_6 як особу, який в лікарні віддав ОСОБА_13 страховий поліс та технічний паспорт від автомобіля ОСОБА_5 , а їй – ключі від автомобіля, про що свідчить протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 07.06.2019 р. (т. 2 а.с. 27 – 29).
Свідок ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_6 , як особу, який 22.03.2019 р. в приміщенні поліції в її присутності віддав ОСОБА_12 ключі від транспортного засобу, відповідно до даних протоколу впізнання за фотознімками (т. 2 а.с. 33 – 35).
ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_5 впізнав серед пред`явлених осіб за фотознімками, як особу, який був ініціатором його затримання та застосування щодо нього фізичної сили, ОСОБА_10 заліз через пасажирські двері до салону та почав його виштовхувати спочатку руками, а потім почав вибивати його ногами із власного автомобіля, саме ОСОБА_10 найбільше спричиняв йому тілесні ушкодження та бив його і руками і ногами, ударив з коліна в тулуб, в результаті чого він впав обличчям на асфальт, стояв у нього на ногах, коли інші намагалися надягти на нього кайданки, відчинив автомобіль і почав там щось шукати, відповідно до даних протоколу від 07.06.2019 р. (т. 2 а.с. 24 – 26).
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_10 , як особу, який в поліції поводив себе агресивно і зухвало, ігнорував її прохання зняти кайданки та викликати швидку медичну допомогу (т. 2 а.с. 30 – 32, 39 – 41).
Суд враховує, що перелічені протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не містять даних, які саме особи були зображені на наданих фотознімках. Водночас, зображення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на фотознімках, на які вказали потерпілий і свідки не залишають сумніву в тому, що впізнані були саме ці особи, які брали участь в судовому розгляді та були присутніми в залі судових засідань.
Інших порушень проведення впізнання та складання протоколів судом не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати ці докази недопустимими.
В ході проведення слідчого експерименту, відповідно до даних протоколу від 30.07.2019 р. потерпілий показав на місці, що здійснив обгін транспортного засобу, який рухався зі швидкістю менше 30 км/годину, без виїзду на зустрічну смугу, після чого зупинився на вимогу спец сигналу автомобіля патрульної поліції, коли поліцейські підійшли, то він залишався в автомобілі, а ті вимагали документи та повідомили про він порушив ПДР при обгоні, на що він просив надати докази (фото, відео-фіксацію). Після цього ОСОБА_10 повідомив, що у випадку ненадання документів він буде застосовувати фізичну силу, рахував, після чого його почали витягувати з автомобіля: ОСОБА_10 виштовхував ногами та руками з боку пасажирського сидіння, ОСОБА_6 застосував спецзасіб – сльозогінний газ в обличчя потерпілому. Коли його витягли з автомобіля, то він стояв і вічув удар, від якого впав обличчям на асфальт, намагався встати на коліна, але його ще раз вдарили ( ОСОБА_10 ) і він знову впав. Далі троє поліцейських заламували йому руки: ОСОБА_6 наносив ушкодження рукою в район печінки, ОСОБА_9 крутив іншу руку, а ОСОБА_10 бив ногою в районі тулуба та став йому на ноги. Він крутився на асфальті та не давав їм змоги надіти кайданки, однак врешті решт йому наділи кайданки та посадили до службового автомобіля. ОСОБА_10 обшукував його автомобіль, а ОСОБА_6 – його сумку. ОСОБА_10 витяг з його кишені ключі від автомобіля, зачинив його та залишив ключі у себе, а ОСОБА_6 забрав із сумки водійське посвідчення, технічний паспорт та страховий поліс, які залишив собі. Дорогою ОСОБА_6 дужче затиснув йому кайданки. В приміщенні відділу поліції він просив ОСОБА_10 зняти кайданки та повідомити дружині про його затримання, що було проігноровано (т. 3 а.с. 123 – 129). 
Суду не надалось можливим здійснити перегляд відеозапису проведення зазначеної слідчої дії, водночас, відсутні підстави для висновку про недопустимість як доказу протоколу проведення цієї слідчої дії, крім того, зміст протоколу та описаних обставин співвідноситься і не суперечить сукупності інших доказів, у зв`язку з чим не викликає сумнівів в його достовірності.
Відеозапис, наданий стороною захисту (т. 7 а.с. 181), зроблений одним з працівників поліції на мобільний телефон, зафіксовано, як потерпілий ОСОБА_5 перебуває на місці водія автомобіля, ОСОБА_10 представився, повідомив причину зупинки – порушення правил обгону, висунув вимогу водію надати документи, на що ОСОБА_5 повідомив, що документи в нього є, він їх пред`явить, щоб ті почекали, однак не надавав їх, дивився в свій мобільний телефон. Поліцейські відчинили двері з боку водія, ОСОБА_10 попередив, що у випадку не надання документів буде застосована фізична сила, порахував до трьох, після чого почав руками хапати водія – ОСОБА_5 за руки та одяг, також хапати потерпілого почав другий поліцейський, що перебував справа від ОСОБА_10 .
В ході огляду фото-відеозаписів, наданих потерпілим, оглянуті фотознімки тілесних ушкоджень на потерпілому ОСОБА_5 ; а також відеозаписи:
– спілкування ОСОБА_5 та його дружини з поліцейськими після події;
– тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;
– перебування ОСОБА_5 та його дружини у відділі поліції;
– момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , якого повалили на дорогу та тримають працівники поліції, що супроводжувалося нанесенням тілесних ушкоджень, а також зафіксований службовий автомобіль поліції (протокол огляду від 08.04.2019 р. (т. 4 а.с. 1 – 6).
На відеозаписі зображено, як на дорозі між автомобілем поліції та автомобілем потерпілого троє поліцейських застосовують фізичну силу по відношенню до потерпілого ОСОБА_5 , який перебуває на дорозі лежачі обличчям донизу, а поліцейські стоячи та зігнувшись над ним, при чому на відеозаписі зафіксовано, як один з поліцейських високого зросту ( ОСОБА_6 ) здійснює швидкі рухи правою рукою в напрямку тулубу потерпілого, що за механізмом відповідає завданню ударів. Спричинення ударів супроводжується криками потерпілого та обурливим коментарем жінки за кадром зі словами «… Навіщо так чинити?» (т. 4 а.с. 6).
Свідок ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту, відповідно до даних протоколу від 07.10.2019 р. (т. 4 а.с. 29 – 40), продемонстрував, як ОСОБА_10 з боку пасажирського сидіння ударами намагався виштовхувати потерпілого з автомобіля, а обвинувачений ОСОБА_6 застосував сльозогінний газ та витягував його через двері водія, після чого або ОСОБА_10 або ОСОБА_6 ударом повалили потерпілого на асфальт, коли той намагався піднятися хтось із названих поліцейських знову вдарив того. Коли поліцейські намагалися надіти кайданки, то ОСОБА_6 однією рукою наносив тілесні ушкодження ОСОБА_5 в район тулуба, а ОСОБА_10 – ногою в район тулуба та став тому на ноги. Після чого ОСОБА_10 проводив обшук в автомобілі, а ОСОБА_6 біля автомобіля обшукував сумку потерпілого ОСОБА_5 . ОСОБА_10 з кишені одягу потерпілого дістав ключі від автомобіля, а ОСОБА_6 забрав з його сумки водійське посвідчення, технічний паспорт та страховий поліс. Дорогою ОСОБА_6 дужче затиснув кайданки.
Свідок обвинувачення ОСОБА_9  в судовому засіданні пояснив, що 22.03.2019 р. працював в поліції. З 2019 року він проходив службу в ЗС України, брав участь в бойових діях, внаслідок чого у нього проблеми зі здоров`ям, зміни в головному мозку, пов`язані з втратою пам`яті. Обвинуваченого ОСОБА_6 він не пам`ятає, а ОСОБА_10 – виключно по службі в ЗС України. Він не пам`ятає обставин події даного кримінального провадження.
Незважаючи на те, що відомості про обставини у кримінальному провадженні не отримані від показань свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні, дані протоколу проведення за його участі слідчого експерименту є окремим доказом, який отриманий в порядку, встановлено КПК України, тобто є допустимим доказом, обставини, встановлені під час слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 не є унікальними, а повністю співвідносяться з даними сукупності решти доказів у кримінальному провадженні.
Відповідно до даних висновків судово-медичної експертизи № 434 від 18.06.2019 р., у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів у вигляді: струсу головного мозку, рани обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; садна правої верхньої кінцівки, синця пахвової ділянки праворуч, забою ліктьового суглобу праворуч, правого променево-запясткового суглобу та поперекової ділянки праворуч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження могли утворитися 22.03.2019 р. від не менш п`яти ударних дій тупими твердими предметами. Садна в ділянці правої верхньої кінцівки могли утворитись від одягання кайданок. Утворення тілесних пошкоджень при падінні тіла на площину виключається. Тілесне пошкодження в ділянці грудної клітини праворуч могло утворитись в результаті ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути ноги зігнуті в коліна, кулаки рук та інші (т. 2 а.с. 53 – 56). Суд критично оцінює зазначений висновок в частині виключення можливості утворення тілесних пошкоджень при падінні тіла на площину, оскільки це спростовується даними висновку комісійної судово-медичної експертизи № 354 від 03.01.2025 р., а також встановленими судом обставинами, відповідно до яких потерпілий тілом контактував з твердою поверхнею дороги з асфальтним покриттям.
Згідно з даними висновку комісійної судово-медичної експертизи № 354 від 03.01.2025 р., тілесні ушкодження, зафіксовані 22.03.2019 р. у вигляді садна тім`яної ділянки зліва, забою правого променево-запясного суглобу, забою м`яких тканин черевної стінки, забою поперекової ділянки справа утворились незадовго до моменту звернення за медичною допомогою в результаті впливу тупих твердих предметів в тому числі й при ударі о такі. Утворення всіх тілесних ушкоджень в разі одноразового самовільного падіння із положення стоячи на площину можна виключити, оскільки тілесні ушкодження розташовані в різних анатомічних ділянках, з різних сторін, але не виключено, що тілесні ушкодження, які розташовані справа – правого променево-запястного суглобу, м`яких тканин черевної стінки, поперекової ділянки справа – могли утворитись в разі падіння на праву половину тіла як самовільно, так і після надання тілу прискорення. Тілесні ушкодження, що були виявлені 22.03.2019 р. у вигляді садна тім`яної ділянки зліва, забою правого променево-запястного суглобу, м`яких тканин черевної стінки, поперекової ділянки справа відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т. 5 а.с. 166 – 173). Водночас, зазначений висновок, допускаючи можливість отримання частини тілесних ушкоджень (розташованих справа) при падінні, не виключає отримання таких ушкоджень, та інших, виявлених на тілі потерпілого, від завданих ударів руками.
Відповідно до схеми організації дорожнього руху з розміщенням дорожніх знаків і розмітки в м. Чорноморськ Одеської області станом на 22.03.2019 р., по напрямку руху потерпілого ОСОБА_5 встановлений дорожній знак 3.25 «Обгін заборонено» (т. 4 а.с. 60 – 64).
09.04.2019 р. поліцейський ОСОБА_9 виніс відносно ОСОБА_5 постанову серії ДПО18 № 450023 про накладення адміністративного стягнення за вчинення 22.03.2019 р. о 14:00 годині адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме здійснення обгону двох автомобілів в зоні дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено» (т. 1 а.с. 225, т. 4 а.с. 131). Відповідно до даних рапорту поліцейського ОСОБА_10 , останній просить вважати постанову зіпсованою через допущені орфографічні помилки (т. 1 а.с. 226).
09.04.2019 р. ОСОБА_6 склав відносно ОСОБА_5 протокол серії ГР № 129497 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП – Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця, вчинене 22.03.2019 р. (т. 1 а.с. 224, т. 4 а.с. 111). В протоколі міститься відмітка про те, що огляд не проводився, нічого не вилучалось.
Відповідно до даних адміністративних матеріалів (т. 4 а.с. 108 – 197), під час розгляду зазначеної справи про адміністративні правопорушення, досліджені протокол огляду та відтворення відеозапису від 09.04.2019 р., відповідно до якого досліджені послідовність руху транспортних засобів до встановленого знаку «Обгін заборонений» та після нього.
Постановою Чорноморського (Іллічівського) суду Одеської області від 24.05.2019 р. справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП відносно ОСОБА_5 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (т. 1 а.с. 217 – 222, т. 4 а.с. 192 – 197, т. 5 а.с. 46 – 55).
Матеріали адміністративної справи за ст. 185 КУпАП відносно ОСОБА_5 не містять копії протоколів адміністративного затримання, проведення огляду та вилучення документів.
Відповідно до даних акту про відбирання та знищення зіпсованих бланків, затвердженого 20.04.2019 р., відібрано для знищення бланки протоколів та постанов про адміністративні правопорушення (т. 1 а.с. 246).
22.05.2019 р. інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звільнено на підставі його рапорту та подання начальника відділу поліції (т. 1 а.с. 227).
Відповідно до висновку службового розслідування від 24.05.2019 р., за вчинення дисциплінарного проступку прийнято рішення про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , а оскільки ОСОБА_9 звільнений за власним бажанням, обмежитись цим (т. 2 а.с. 57 – 78).
Зазначені дисциплінарні стягнення застосовані наказом начальника ГУНП в Одеській області від 19.06.2019 р. № 1419 (т. 2 а.с. 79 – 87), ОСОБА_6 звільнений наказом № 816 о/с від 05.07.2019 р. (т. 3 а.с. 59, 67), на підставі подання начальника Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 27.06.2019 р. (т. 3 а.с. 68, 69). 
Відповідно до витягу з Наказу від 10.07.2019 р. № 833 о/с, ОСОБА_10 звільнено за власним бажанням (т. 3 а.с. 86), на підставі подання начальника Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 01.07.2019 р. (т. 3 а.с. 94).
Обвинувачений ОСОБА_6 відповідає критеріям спеціального суб`єкта злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції (абз. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів»).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про Національну поліцію»).
Поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави (ч. 1 ст. 62 ЗУ «Про Національну поліцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності (ст. 2 ЗУ «Про Національну поліцію»).
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 7 ЗУ «Про Національну поліцію» визначає засади дотримання прав і свобод людини:
1. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
2. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.
3. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.
4. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.
Основні повноваження поліції передбачені статтею 23 ЗУ «Про Національну поліцію» – Поліція відповідно до покладених на неї завдань:
1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;
2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;
3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Відповідно до Конституції України:
– Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (Стаття 21).
– Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (Стаття 28.).
– Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність (Стаття 29.).
– Кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (Стаття 30.).
Поліцейські ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виявили порушення ПДР водієм – потерпілим ОСОБА_5 , який, на їх переконання, здійснив обгін двох транспортних засобів всупереч забороні дорожнього знаку «Обгін заборонений».
Поліцейські були одягнуті в однострій, пересувалися на службовому автомобілі, в процесі спілкування на вимогу поліцейських пред`явити документи, водій висував свої вимоги поліцейським пред`явити їхні документи та докази здійсненого ним порушення.
Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. (п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію»).
Стосовно зупинки транспортного засобу, поліцейські діяли у відповідності до передбачених законом службових повноважень. Незгода потерпілого з допущеним ним порушенням з посиланням на те, що він здійснив випередження, не здійснюючи виїзд на смугу зустрічного руху, висловлені ним під час судового розгляду, не скасовує повноваження поліцейського при наявності зовнішніх ознак допущеного правопорушення зупинити транспортний засіб та розпочати провадження у справі про адміністративне правопорушення порушення ПДР.
Поліцейські були вправі вимагати у водія документи, оскільки відповідно до п./п. «а» п. 2.4. Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, який передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Водночас, і потерпілий був вправі вимагати у поліцейського пред`явити службове посвідчення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.
Тому, незважаючи на те, що поліцейських можливо було ідентифікувати, однак, на вимогу потерпілого поліцейський зобов`язаний був не тільки назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання, а й пред`явити службове посвідчення.
Однак, досліджені судом докази свідчать про те, що поліцейські не пред`явили службові посвідчення, лише один з них – ОСОБА_10 назвав своє прізвище та посаду.
Потерпілий ігнорував вимогу поліцейських надати документи, передбачені п. 2.1. ПДР, що і стало причиною застосування поліцейськими заходів примусу: фізичного впливу (сили), протягом вилучення водія з транспортного засобу та натягнення кайданків; засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії коли водій ще перебував в автомобілі; засоби обмеження рухомості (кайданки) протягом тривалого часу – до приїзду до поліції дружини та тітки потерпілого та направлення потерпілого до лікарні; крім того, поліцейськими здійснений особистий огляд і огляд автомобіля з метою відшукання документів та ключів від автомобіля.
Сторона захисту виправдовує перелічені дії поліцейських тим, що потерпілий здійснив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, чинив пасивний опір діям поліцейських, а також необхідністю здійснити його адміністративне затримання.
З метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону чи громадського пункту з охорони громадського порядку поліцейським, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю або порушенні військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України, правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - до органів Служби безпеки України її співробітником. Доставлення порушника з числа кадрових співробітників розвідувального органу України при виконанні ним своїх службових обов`язків здійснюється тільки у присутності офіційного представника цього органу (ч. 1 статті 259 КУпАП).
Частина 1 ст. 260 КУпАП передбачає, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією) - при вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, … при порушенні правил дорожнього руху, … (п. 1 ч. 2 ст. 262 КУпАП).
Дії потерпілого містили зовнішні ознаки (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП України (Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків), що вимагало від поліцейських припинити це правопорушення, встановити його особу та скласти протокол про адміністративні правопорушення, з метою досягнення чого ч. 1 ст. 260 КУпАП допускає здійснення адміністративного затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія.
Однак, здійснення таких дій має бути здійснене у відповідності до встановленого законом порядку.
Так, стаття 261 КУпАП встановлює порядок, відповідно до якого:
1. Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.
2. Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
3. Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.
Відповідно до п.п. 3, 5, 12 розділу III. «Оформлення матеріалів про адміністративне затримання» Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01.12.2015 № 1498/27941, 3. У випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, установлення особи, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення допускається адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів. 5. Протокол про адміністративне затримання (додаток 5) особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, складається згідно зі статтею 261 КУпАП на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне затримання (додаток 6). 12. Про проведення особистого огляду та огляду речей складається протокол.
Про адміністративне затримання ОСОБА_5 не було складено протокол про адміністративне затримання, про місце його перебування не повідомлялися його родичі та не був проінформований центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Тобто, адміністративне затримання, хоча і належить до повноважень обвинуваченого, однак здійснене всупереч встановленого законом порядку, тобто незаконно, що є перевищенням службових повноважень.
Поліцейськими проведений особистий огляд речей потерпілого та огляд його транспортного засобу на предмет виявлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування ( ОСОБА_10 – оглядав транспортний засіб, а ОСОБА_6 – сумку потерпілого).
Про особистий огляд, огляд речей складається протокол або про це робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення або в протоколі про адміністративне затримання (ч. 5 ст. 264 КУпАП).
Однак, обвинувачений ОСОБА_6 , який проводив огляд речей потерпілого, вилучив його документи, а також здійснював провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, відносно ОСОБА_5 , не склав протокол про проведення огляду та не зробив відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення або в протоколі про адміністративне затримання (за його відсутності). Більше того, протокол за ст. 185 КУпАП складений обвинуваченим ОСОБА_6 09.04.2019 р., тобто більше ніж через два тижні після події 22.03.2019 р.
Відповідно до ч. 2 ст. 265 КУпАП, про вилучення речей і документів складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.
У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 2651 КУпАП).
Відповідно до п.п. 3-4 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1086, 3. Посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. 4. У разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі.
Поліцейські вилучили документи потерпілого, в тому числі посвідчення водія, хоча адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 та ст. 185 КУпАП не передбачали накладання адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Також, не був складений протокол про вилучення документів та не зроблений відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
Суд критично оцінює і не погоджується з твердженням обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпілий самостійно надав документи ОСОБА_10 в приміщенні поліції, оскільки таке твердження не співвідноситься та суперечить сукупності досліджених доказів та обставинам, що руки потерпілого були скуті кайданками за спиною аж до направлення його до лікарні, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості здійснювати будь-які активні дії, в тому числі надавати документи.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.
Однак, вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення (ч. 3 ст. 43 ЗУ «Про Національну поліцію»).
Застосовані поліцейськими, в тому числі обвинуваченим ОСОБА_6 , заходи примусу до потерпілого ОСОБА_5 та їх інтенсивність явно не відповідали ситуації та характеру правопорушення.
Так, перед попередженням ОСОБА_10 про застосування сили потерпілий перебував на водійському сидінні свого автомобіля, не здійснював різких чи загрозливих рухів, або таких, що могли свідчити про його намір завести двигун автомобіля і поїхати всупереч вимог поліцейських.
Застосування сльозогінного газу ОСОБА_6 було незаконним, оскільки відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію», засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії, застосовуються для: а) відбиття нападу на поліцейського, іншу особу та/або об`єкт, що перебуває під охороною; б) припинення групового порушення громадського порядку чи масових заворушень. А перелічені підстави були відсутні.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію», поліції (поліцейському) заборонено під час застосування засобів, споряджених речовинами сльозогінної та дратівної дії, здійснювати прицільну стрільбу по людях, розкидання і відстрілювання гранат у натовп, повторне застосування їх у межах зони ураження в період дії цих речовин, а обвинувачений ОСОБА_6 прицільно в очі потерпілого застосував речовину сльозогінної дії, що прямо заборонено законом.
Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не застосовував сльозогінний газ, оскільки ці показання суперечать показанням потерпілого, даним проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 , а також показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , відповідно до яких у потерпілого після події були червоні опуклі очі, що сльозилися. Давання неправдивих показань обвинуваченим ОСОБА_6 суд пов`язує з його прагненням ввести суд в оману з метою уникнути відповідальності за вчинене.
Кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти (п/п «а» п. 1 ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію»).
Однак, на момент початку застосування фізичної сили поліцейськими – насильницьке витягування його з власного автомобіля, потерпілий ОСОБА_5 не чинив жодного опору та не намагався втекти. Тобто опір потерпілого ОСОБА_5 , який крутився, лежачи на асфальті, щоб завадити надягти кайданки, був викликаний насильницькими діями самих поліцейських.
Відповідно до ч. 7 ст. 42 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату, а продовження застосування до потерпілого кайданок після доставки його до відділу поліції явно продовжувалося після досягнення очікуваного результату – доставки потерпілого до відділу поліції.
Більше того, у поліцейського ОСОБА_6 були відсутні повноваження завдавати рукою удари потерпілому ОСОБА_5 , коли той лежав на асфальті обличчям донизу та спричиняти біль умисним стисканням кайданок в автомобілі.
Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не стискав кайданки, спричиняючи біль потерпілому, оскільки ці показання суперечать показанням потерпілого, а також даним проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 , фотознімками зап`ястку потерпілого з характерним слідом від кайданок.
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про не завдання ударів спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_5 , даними проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 , а також відеозаписом події.
Давання неправдивих показань обвинуваченим ОСОБА_6 суд пов`язує з його прагненням ввести суд в оману з метою уникнути відповідальності за вчинене.
Відповідно до абз. 3 п. 6 постанови Пленуму ВС України від 26.12.2003 р. № 15 «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень», якщо шкода полягає у заподіянні суспільно небезпечних наслідків нематеріального характеру, питання про її істотність вирішується з урахуванням конкретних обставин справи. Зокрема, істотною шкодою можуть визнаватися порушення охоронюваних Конституцією України 254к/96-ВР чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (право на свободу й особисту недоторканність та недоторканність житла, виборчі, трудові, житлові права тощо), підрив авторитету та престижу органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, порушення громадської безпеки та громадського порядку, створення обстановки й умов, що утруднюють виконання підприємством, установою, організацією своїх функцій, приховування злочинів.
Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в його постанові від 05.12.2018 р. (справа № 301/2178/13-к), об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною другою статті 365 КК, вичерпується діями, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень і містять принаймні одну з ознак: супроводжуються насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні пункту третього примітки до статті 364 КК не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за частиною другою статті 365 КК (п. 34, 35).
Вчинені ОСОБА_6 діяння порушили охоронювані законом права потерпілого ОСОБА_5 : на повагу до його гідності, не бути підданим жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню, на свободу та особисту недоторканість, а також недоторканість його володіння. Вчинення таких дій працівником поліції, який зобов`язаний здійснювати охорону перелічених прав завдало також шкоди і державним інтересам, авторитету Національної поліції. 
Таким чином, діяння ОСОБА_6 містить всі елементи складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
На переконання суду, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення містить детальний опис злочину, у вчиненні якого він обвинувачується в обсязі, необхідному та достатньому для підготовки до захисту від цього обвинувачення, у зв`язку з чим відсутнє порушення його права на захист.
П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно до абз. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Відповідно до практики ЄСПЛ, деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (ч. 4 ст. 110 КПК України).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Текст обвинувального акту в розділі під назвою «Формулювання обвинувачення ОСОБА_6 », дійсно викладений загальними фразами юридичною термінологією із зазначенням умислу та про вчинення дій, «які явно виходять за межі наданих їм прав і повноважень, що супроводжувалось застосуванням насильства, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого», без детального опису які саме дії були вчинені. Водночас, зазначений текст містить посилання на дату події та місце вчинення злочину, а також прізвище потерпілого ОСОБА_5 , що дає можливість ототожнити обвинувачення з конкретною подією.
Цей же обвинувальний акт містить текст в розділі під назвою «Виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень інкримінованих ОСОБА_6 , встановлених під час досудового розслідування (т. 1 а.с. 8 – 13)», який містить детальний опис події та дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , що дає підстави суду для висновку, що не було порушене його право бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення відповідно до п. 1, 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та, відповідно, відсутність таких деталей лише в одному з розділів обвинувального акту не порушує право обвинуваченого на захист.
При цьому суд звертає увагу на те, що в рішенні ЄСПЛ у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р., перекваліфікація інкримінованого діяння судом без надання можливості підготуватися до захисту від обвинувачення, сформульованого таким чином, було визнане порушенням права обвинуваченого бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення відповідно до п. 1, 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У даному ж кримінальному провадженні судом не змінюється правова кваліфікація вчиненого діяння та суд не виходить за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Водночас, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вимагає від суду у мотивувальній частині вироку зазначити, у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Тому, суд, при зазначенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не обмежується лише розділом обвинувального акту з назвою «Формулювання обвинувачення», а зазначає місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, відповідно до висунутого обвинувачення, деталі якого викладені в обвинувальному акті.
Водночас, суд вважає необхідним виключити посилання на положення примітки 1 до ст. 364 КК України, оскільки ці положення не застосовуються до ст. 365 КК України. В даному випадку спеціальний суб`єкт злочину визначається відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України.
Мотиви призначення покарання
При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 – 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Обставини, які відповідно до ст. 66 та 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання в обвинувальному акті не зазначені. Наявність обставин, які пом`якшують покарання не доведена.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні, орган з питань пробації дійшов висновку що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, вважає доцільним покладення обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України (т. 1 а.с. 69 – 71).
ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, про що свідчать відомості ОСК МВС України (т. 3 а.с. 31), не перебуває на обліку лікаря нарколога та психіатра (т. 3 а.с. 34, 37, 38). Відповідно до службової характеристики характеризується позитивно (т. 3 а.с. 50, 70) та негативно (т. 3 а.с. 57).
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог Кримінального кодексу України та передбачених ним санкцій дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення нових злочинів можливе лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 365 КК України, з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу (ст. 54 КК України).
Судові витрати
Судові витрати у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 365 КК України, відсутні.
Речові докази
Постановою слідчого від 08.04.2019 р. (т. 2 а.с. 16 – 17), визнані речовими доказами роздруковані фотознімки та DVD-R диск, виданий ОСОБА_5 , на який накладений арешт ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2019 р. (т. 2 а.с. 18 – 20, т. 4 а.с. 65 – 67). Диски з відеозаписами та фотокартки мають зберігатися в матеріалах кримінального провадження, як документи.
Постановою від 07.06.2019 р. визнані речовим доказом оригінал медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 3089, оригінал картки амбулаторного хворого № 018002190б, а також рентген знімки ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 48 – 49)
Оригінал медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 3089, оригінал картки амбулаторного хворого № 018002190б, долучені до матеріалів кримінального провадження та після набрання вироком законної сили підлягають поверненню потерпілому.
Запобіжні заходи
ОСОБА_6 затриманий 21.06.2019 р. відповідно до протоколу від 22.06.2019 р. (т. 2 а.с. 127 – 131), ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2019 р. до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави (т. 2 а.с. 229 – 232, т. 4 а.с. 70). 
25.06.2019 р. – ОСОБА_6 звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави (т. 2 а.с. 233, 234, 235, т. 4 а.с. 71).
Ухвалою суду від 15.10.2025 р., якою прийнято рішення про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, визначено, що запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2019 р. з набранням ухвалою про закриття кримінального провадження законної сили припиняє свою дію та прийнято рішення про повернення внесеної застави (т. 7 а.с. 53 – 57).
Водночас попереднє ув`язнення має бути зараховане в строк покарання.
Клопотань про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.
Цивільний позов
Потерпілий ОСОБА_5 подав цивільний позов про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на його користь майнової шкоди в сумі 4 982,40 грн. та моральної шкоди в сумі 200 000 грн. (т. 1 а.с. 42 – 47).
Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 виділене в окреме провадження, то позовні вимоги можуть бути розглянуті лише в частині стягнення шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 .
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Досліджені докази доводять вину ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому вчиненим злочином матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим позов має бути задоволений в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 369 – 371, 373 – 375 КПК України, суд –

ухвалив:
ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки, із позбавленням спеціального звання «старший лейтенант поліції».
Зарахувати ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 21 по 25 червня 2019 року у строк покарання у виді позбавлення волі виходячи з розрахунку день за день.
З набранням вироком законної сили, з метою його виконання ОСОБА_6 затримати та взяти під варту.
Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі обчислювати ОСОБА_6 з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.
Після набрання вироком законної сили направити копію вироку органові, який присвоїв спеціальне звання лейтенанта поліції для виконання в частині призначеного покарання позбавлення спеціального звання «старший лейтенант поліції».
Задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 4 982,40 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн., спричинені злочином.
DVD-диски та фотознімки, визнані речовими доказами, зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Оригінали медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 3089, оригінал картки амбулаторного хворого № 018002190б з набранням вироком законної сили повернути ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя          ОСОБА_1