ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/66/26
провадження № 2/753/2866/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Логойди Я.В., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича,про визнання право власності на майно в порядку спадкування (спадкової трансмісії) та встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року адвокат Кравченко Вікторія Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, в якій просить:
- визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/6 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування (спадкова трансмісія) за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на момент смерті проживала з ним за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належало по 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина позивача - ОСОБА_2 успадкувала належну йому 1/3 частку квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла донька позивача ОСОБА_3 , якій належала 1/3 частка квартири а ІНФОРМАЦІЯ_6 померла дружина позивача - ОСОБА_2 , після смерті якої позивач успадкував 2/3 частки квартири.
Як зазначає позивач, ОСОБА_2 , яка на день смерті ОСОБА_3 постійно проживала разом із донькою та чоловіком (позивачем) фактично прийняла спадщину, проте свої спадкові права за життя не оформила.
З метою прийняття спадщини позивач 22 грудня 2025 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування (спадкова трансмісія) за законом, за результатом розгляду якої 22 грудня 2025 року приватний нотаріус відмов позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частки квартири, що була успадкована ОСОБА_2 від ОСОБА_3 , яка померла раніше, оскільки неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 ..
Позивач стверджує, що починаючи із квітня 1996 року та станом на день смерті доньки - ІНФОРМАЦІЯ_5 він фактично проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . З метою оформлення спадкових прав, 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича із заявою про прийняття спадщини після померлої доньки - ОСОБА_3 , за результатами розгляду якої отримав відмову від вчинення вказаної нотаріальної дії з огляду на відсутність доказів спільного проживання Позивача із донькою на дату її смерті, що зумовило звернення позивача з вказаним позовом до суду.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 січня 2026 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року відкрито провадження у справі № 753/66/26 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19 лютого 2026 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича. 
22 січня 2026 року Київська міська рада подала відзив на позовну заяву, в якому просила прийняти судове рішення згідно з вимогами чинного законодавства, а розгляд справи проводити за відсутності представника Київської міської ради. 
19 лютого 2026 року відкладено розгляд справи на 05 березня 2026 року.
05 березня 2026 року представник позивача - адвокат Логойда Я.В. подала заяву про зміну предмету позову, у якій просить змінити предмет позову у справі №753/66/26 та розглянути позовну заяву з урахуванням викладу її прохальної частини в такій редакції:
«1. Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ;
2. Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 1/3 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2026 року відкладено підготовче засідання на 02 квітня 2026 року, прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову, встановлено відповідачу і третій особі строки для надання суду відзиву на позовну заяву (з урахуванням зміни предмету позову) та пояснень щодо суті спору.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 квітня 2026 року підготовче провадження у справі № 753/66/26 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 травня 2026 року.
Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 21 липня 1984 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно 27 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 06.
Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно 19 квітня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3441.
Згідно з Свідоцтвом про право власності, виданим 24 квітня 1996 року Відділом приватизації житла Харківської районної державної адміністрації, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях (частках) кожному, яке було зареєстровано в Київському МБТІ 07 червня 1996 року за реєстровим № 8432. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , після смерті якого ОСОБА_2 успадкувала належну йому 1/3 частку квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим повторно 30 липня 2021 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2285.
ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 5392.
Позивач після смерті дружини ОСОБА_2 успадкував 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2022 року, зареєстровано в реєстрі за № 7095. 
З метою прийняття спадщини позивач також 22 грудня 2025 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування (спадкова трансмісія) за законом. 
22 грудня 2025 року приватний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , що була успадкована ОСОБА_2 від ОСОБА_3 , яка померла раніше, оскільки неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 .
Крім цього, з метою оформлення спадкових прав, 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича із заявою про прийняття спадщини після померлої доньки - ОСОБА_3 , за результатами розгляду якої отримав відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії з огляду на відсутність доказів спільного проживання позивача із донькою на дату її смерті, а відтак і нібито пропущення ним подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини у відповідності до ст. 1270 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Як передбачено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Частиною 1 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції на дату виникнення правовідносин) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до змісту ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Як встановлено ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 643/12963/23, під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Водночас, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом (аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18; від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, провадження №61-2387св22; від 09 жовтня 2024 року у справі № 644/4646/23).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. 
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично спільно проживали у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою, виданою Комунальним підприємством «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» від 18 вересня 2013 року № 277, а також довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кияни» від 17 лютого 2014 року № 138. Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також підтверджується Актом про факт спільного проживання осіб від 22 грудня 2025 року, складеним та підписаним сусідами ОСОБА_1 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_3 .
Крім цього, допитана як свідок ОСОБА_5 повідомила, що вона є сусідкою позивача, проживає у квартирі 318 цього ж будинку та працює у ЖЕК-206, з позивачем та його сім`єю знайомі з 2005 року, знає його дружину і дочку. Свідок вказала, що їй відомо, що позивач з сім`єю - дружиною ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_7 проживав у будинку приблизно з 2001 року, свідок також підтвердила, що бачила позивача майже кожен день. 
ОСОБА_8 будучи допитаною як свідок зазначила, що вона є сусідкою позивача, проживає у квартирі 355 цього ж будинку, знайома з позивачем та його сім`єю давно і вони приблизно з 2000 року проживають разом у цьому будинку, жили на 9 поверсі. Свідкові відомо, що у 2019 році спочатку померла донька, а дружина у 2021 році. 
Будучи спадкоємцем за законом, ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.
Сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не є підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За приписами статті 1268 ЦК підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за однією адресою не може бути доказом того, що вони не проживали разом, оскільки дані обставини підтверджуються письмовими доказами, доданими до заяви та показаннями свідків.
Враховуючи викладене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що заявник довів факт його постійного проживання із своєю донькою на час її смерті, а тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 4, 12-13, 78-81, 141, 259, 264, 265, 268, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича,про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 1/3 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Київська міська рада (м. Київ, вул. Хрещатик, 36, код ЄДРПОУ 22883141).
Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович (м. Київ, вул. Лютеранська, буд. 3, нежилі прим. з № 1 по № 5 (група прим. №31) (в літ А), офіс 31). 
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 18 травня 2026 року.

Суддя          Олександр ЯКУСИК