Дата документу 05.05.2026 Справа № 333/2588/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №333/2588/24  Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І. Й.
Провадження № 22-ц/807/515/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,  Смокотіної В.С.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту постійного проживання спадкодавця зі спадкоємцем та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту постійного проживання спадкодавця зі спадкоємцем та визнання права власності в порядку спадкування, та додані до неї документи.

На обґрунтування вимог зазначала, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без укладення шлюбу з 1995 року за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного сумісного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет купували побутову та кухонну техніку, меблі, одяг та взуття, здійснювали поточний ремонт квартири та внутрішніх мереж, витрати на оплату комунальних платежів, харчування, відпочинок та дозвілля. Також разом було прийнято рішення за спільні кошти придбати автомобіль ЗАЗ VIDA, який був зареєстрований 28.01.2021 року на ОСОБА_2 . Автомобілем вони користувались для задоволення спільних потреб, здійснення закупок у магазинах, відвідування родичів та друзів, поїздки на відпочинок та ін.

Позивачка зазначає, що разом з ними проживала її донька, з якою ОСОБА_2 був у доброзичливих відносинах, відносився до неї як до своєї доньки, приймав участь у вихованні та забезпеченні необхідним для розвитку дитини, як і фізично так і психологічно, яка відносилась до ОСОБА_2 , як до батька.

Фактично вони проживали, як родина, спілкувались з її батьками та сестрою та племінником ОСОБА_2 , які проживали поруч. Також проводили час з друзями за містом та у дачному будинку її батька. Святкували разом дні народження, Новий Рік та інші свята, улітку разом відпочивали на морі.

Проживаючи разом однією родиною, враховуючи те, що спільне життя ґрунтувалось на принципах поваги та підтримки один до одного, дотримання особистих інтересів та вподобань, потреби у реєстрації шлюбу не було. Шлюб між нею та ОСОБА_2 не реєструвався.

У 2020 році у ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, що було наслідком раніше перенесеного інфаркту міокарда, що у подальшому і стало причиною смерті. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . По смерті ОСОБА_2 , вона як його дружина, вшановуючи його пам`ять, як свого чоловіка, влаштувала його поховання з усіма установленими звичаєм діями, пов`язаних з необхідними традиціями та з виконанням релігійних настанов. Отримала Свідоцтво про смерть та Свідоцтво про поховання. У подальшому нею було організовано та оплачене встановлення пам`ятної стели.

Фактично у ОСОБА_2 у власності був зареєстрований транспортний засіб ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вони купили разом. Ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію знаходяться у ОСОБА_1 ..

Після поховання вона звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни, із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на вищевказаний автомобіль. У задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку з відсутністю документа на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Відсутність документальних доказів спільного проживання із спадкодавцем та відмова від видачі свідоцтва на спадкове майно стало підставою для звернення із даною позовною заявою до суду.

На підставі вищевказаного, ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю. Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на транспортний засіб - ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року позовні вимоги залишені без задоволення. 

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Іванісова Володимира Сергійовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст.1264 ЦК України для набуття права на спадкування за законом необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем та на час відкриття спадщини може сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини позивачу необхідне для оформлення спадкових прав. Надані позивачем докази на підтвердження факту постійного проживання із ОСОБА_2 у контексті положень ст.ст.77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Запорізька міська рада зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою відповідального працівника суду ( а.с. 192-193) до апеляційного суду не з`явилися. На адресу суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Іванісова В.С. надійшла заява в якій він прохає розглядати справу за їхньої відсутності, просить задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі ( а.с.194).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу ОСОБА_1 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, територіальна громада в особі Запорізької міської ради у відмові на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності учасників справи.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на надано належні, достатні та достовірні докази проживання не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків, тому дійшов висновку про наявність підстав для відмови задоволення позову. Оскільки в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено, підстави для визнання права власності за позивачкою на автомобіль в порядку спадкування за законом відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок хвороби помер ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №2212 від 17 жовтня 2022 року, актовий запис про смерть №1228 від 16 травня 2023 року, довідки про причини смерті до форми №106/о №5298 від 15 жовтня 2022 року, свідоцтва про поховання №3301 (а.с.5,6,7,93).

Відповідно до Договору від 17 жовтня 2022 року, укладеного між позивачкою та ТОВ «Інтек», Акту 797 від 17 жовтня 2022 року, гарантійного талону на вироби від 02 жовтня 2023 року позивачка понесла витрати на поховання ОСОБА_2 у сумі 5595,00 грн. та встановлення на могилі останнього пам`ятної стели в розмірі 11000,00 грн (а.с.8-11).

Відповідно відповіді Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 25 червня 2025 №820/32.11-01-37, відсутні по паперовим носіям актовий запис про розірвання шлюбу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 . Одночасно повідомило про наявність за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про розірвання шлюбу № 171 про розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , складений 19 квітня 2001 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.122).

Відповідно до копії свідоцтва на транспортний засіб та відповіді Територіального сервісного центру №2343 Регіонального сервісного центру у Запорізький області, довідки Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях Територіальний сервісний центр МВС №2348, згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 19.03.2025 рік автомобіль ЗАЗ VIDA 2012 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 колір коричневий належить гр. ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає АДРЕСА_2 . Автомобіль зареєстровано 28.01.2021 року в ТСЦ 3247 РСЦ МВС В Київській та Чернігівській областях (а.с.12-14,107-112).

Відповідно до ксерокопії паспорту серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 , місце проживання останньої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 26 березня 2002 року (а.с.3).

Згідно довідки від 26 вересня 2025 року, виданої ОСББ «Складська-2», позивачка проживала з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 з 2016 року (рік створення даного ОСББ) по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

На наданих позивачкою світлинах зображене дозвілля та святкування позивачкою свят в колі компанії людей, в тому числі ОСОБА_2 (а.с.17-20). 

Зі спадкової справи ОСОБА_2 вбачається, що 31.01.2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М., із заявою про прийняття спадщини у вигляді спірного транспортного засобу, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 на підставі ст. 1264 ЦК України, в якій також повідомила про наявність іншої спадкоємиці - рідної сестри померлого ОСОБА_5 . Згідно з інформацією, наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, від 01.09.2023 року, ОСОБА_2 з 27.09.2012 року по день його смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним на момент смерті були зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (племінник ОСОБА_2 ). ОСОБА_5 була власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Постановою приватного нотаріуса Бахматської Т.М. від 25.09.2023 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний автомобіль, в зв`язку з ненаданням документів на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 . Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг ОСОБА_6 , знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.45-64).

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 

В абзаці першому частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України). 

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. 

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (частина перша статті 36 СК України). 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). 

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) зробив висновок, що слід розмежовувати сферу дії статті 74 СК України і статті 1264 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні правовідносини (сімейні та спадкові). Якщо вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України. 

Зі змісту заявлених вимог вбачається, що вимога про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц, від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/10701/20, від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22, від 06 березня 2025 року у справі № 521/729/20, від 07 травня 2025 року у справі № 283/2703/23, від 07 серпня 2025 року у справі № 466/11802/21.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі. 

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16, від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/14664/21, від 21 жовтня 2024 року у справі № 522/11976/21. 
Отже, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. 

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18) зроблено висновок, що обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем про спадкодавця не підтверджують факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22 (провадження № 61-15872св23) зроблено висновок, що сам факт піклування про особу, надання їй допомоги та догляду, її поховання після смерті не може бути підставою для включення такої особи до четвертої черги спадкування без основного критерію - проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 17 вересня 2025 року у справі № 638/16481/21 (провадження № 61-10489св24) зроблено висновок, що самі по собі пояснення свідків не є достатніми для встановлення такого факту.

У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 зроблено висновок, що факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявність спільних фотографій за відсутності інших доказів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) зроблено висновок, що п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надано довідку голови ОСББ «Складська-2» № 59/51 від 26.09.2023 про фактичне проживання спадкодавця ОСОБА_2 за адресою проживання ОСОБА_1 з 2016 року, а саме: АДРЕСА_1 . Водночас відповідно до інформації, наданої Департаментом адміністративних послуг приватному нотаріусу, яким відкрита спадкова справа, місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Саме цю адресу ОСОБА_2 вказував при купівлі-продажу спірного автомобіля в 2021 році. 

Суд правомірно віднісся критично до довідки голови ОСББ, оскільки зазначена в ній інформація є фактично припущенням, а не достовірним фактом на підтвердження проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 з 2016 року. Із довідки не вбачається, якими доказами підтверджується дана обставина. З наданих фотографій не можливо достеменно встановити характер та інші стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з них лише вбачається, що останні іноді святкували разом певні свята, відомості про дати цих світлин відсутні. Пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не є достатніми для встановлення такого факту, оскільки з їх пояснень не можливо достеменно встановити, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися відносини, які притаманні сім`ї в розумінні ст. 3 СК України.

З пояснень свідка ОСОБА_8 , вбачається, що вона була стороннім спостерігачем відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не була вдома за місцем їх проживання, не мала дружніх відносин з ними, та робила фактично припущення щодо їх шлюбних відносин на підставі певних поодиноких ситуацій з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наприклад, привезення ОСОБА_2 дитячих меблів за місцем проживання позивачки тощо. 
З урахуванням близьких родинних відносин між свідком ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , і як наслідок його заінтересованості в задоволенні позову його доньки, суперечностей в його поясненнях, в тому числі з поясненнями позивачки, cуд вірно вважав, що надані свідком пояснення не є об`єктивними та достовірними. 

Власне ставлення позивачки до спадкодавця ОСОБА_2 , святкування разом дня народження, новий рік та інші свята, відпочинок на морі не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що відповідно до статті 1264 ЦК України дає право на спадщину.

Сам факт поховання ОСОБА_2 після його смерті, не може бути підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Встановивши, що позивач не надала належні, достовірні та достатні докази на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та ведення з ним спільного господарства, спільного побуту, наявності у них взаємних прав та обов`язків більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця, суд першої інгстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю протягом не менш як п`яти років до часу відкриття спадщини). Самі по собі пояснення свідків та наявність фотографій про спільний відпочинок, не є достатніми для встановлення такого факту. Оскільки немає підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому немає підстав для задоволення вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 . 

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують на законність судового рішення не впливають.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які перелічені у апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судом у справі, яка переглядається в апеляційному порядку.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, яким дана належна оцінка судом першої інстанції обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року- залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 06 травня 2026 року.
Головуючий, суддя  	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.