УХВАЛА

29 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 640/23136/19
адміністративне провадження № К/990/27110/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, 
УСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Р. Г., в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України № 1164ц від 22 жовтня 2019 року;
- визнати протиправними дії Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича щодо видачі наказу Генеральної прокуратури України № 1164ц від 22 жовтня 2019 року;
- поновити позивача в органах прокуратури;
- поновити позивача на посаді заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (з місцем постійної дислокації у місті Миколаєві), управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора або на посаді в Офісі Генерального прокурора, що є рівнозначною (рівноцінною) посаді заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (з місцем постійної дислокації у місті Миколаєві), управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день ухвалення рішення суду;
- стягнути з Генерального прокурора на користь позивача моральну шкоду у розмірі 75 000 гривень.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року, ухваленим в порядку загального позовного провадження та залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, позивач 30 квітня 2026 року безпосередньо подав до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2026 року касаційну скаргу повернуто заявникові. 
11 червня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивач повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі. 
Так, предметом спору у цій справі є правомірність звільнення позивача з органів прокуратури через непроходження атестації прокурорів.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі скаржник в обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України посилається на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду у справах №200/4456/20-а, №200/13482/19-а та №640/23035/19. 
Також у касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме застосування положень пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Насамкінець скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України в частині недослідження доказів.
Перевіривши викладені доводи, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2026 року, якою його первісну касаційну скаргу повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, була вже надана оцінка Судом щодо викладених заявником підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, суд касаційної інстанції в ухвалі від 04 червня 2026 року наголосив, що скаржник, посилаючись на пункт 1 частин четвертої статі 328 КАС України, навів нерелевантні постанови Верховного Суду. 
В цій же касаційній скарзі скаржник повторно посилається на постанови Верховного Суду, які були відхилені касаційним судом в ухвалі від 04 червня 2026 року. 
Також в ухвалі від 04 червня 2026 року був відхилений і пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позаяк було зазначено, що Верховний Суд, зокрема, у постановах від 07 серпня 2025 року у справі № 420/13321/20 та від 06 листопада 2025 року у справі №640/25491/19 сформував висновки щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Разом з цим було відхилено і пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки Суд наголосив, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження, проте через відсутність обґрунтованих підстав визначених пунктом 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд не прийняв доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України в частині недослідження доказів, а тому вказану підставу касаційного оскарження Суд відхилив.
Отже, подаючи повторно касаційну скаргу з тих же підстав та, відповідно до відомостей з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», з подібним її обґрунтуванням, виснується, що скаржник проігнорував викладені Верховним Судом в ухвалі від 04 червня 2026 року причини повернення первісної касаційної скарги, що свідчить про формальний підхід до оформлення вже цієї касаційної скарги, що своєю чергою свідчить про недоведеність заявником наявності підстав для відкриття касаційного провадження, визначених пунктами 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункти 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пунктів 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.
2. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	С.А. Уханенко